  	

ISSN 1977-0960

Europos Sąjungos

oficialusis leidinys

	

C 202

European flag 	 

Leidimas lietuvių kalba

	

Informacija ir pranešimai

	

59 tomas
2016m. birželio 7d.

------------------------------------------------------------------------

Pranešimo Nr.

	

Turinys

	

Puslapis

 

	

	

2016/C 202/01

	

Europos Sąjungos sutarties ir Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo
suvestinės redakcijos
<http://eur-lex.europa.eu/legal-content/LT/AUTO/?uri=uriserv:OJ.C_.2016.202.01.0001.01.LIT&toc=OJ:C:2016:202:FULL>


	

1 <#C_2016202LT.01000101.doc>

	

Europos Sąjungos sutartis (suvestinė redakcija)
<http://eur-lex.europa.eu/legal-content/LT/AUTO/?uri=uriserv:OJ.C_.2016.202.01.0001.01.LIT&toc=OJ:C:2016:202:FULL#C_2016202LT.01001301>


	

13 <#C_2016202LT.01001301>

	

Sutartis dėl Europos Sąjungos veikimo (suvestinė redakcija)
<http://eur-lex.europa.eu/legal-content/LT/AUTO/?uri=uriserv:OJ.C_.2016.202.01.0001.01.LIT&toc=OJ:C:2016:202:FULL#C_2016202LT.01004701>


	

47 <#C_2016202LT.01004701>

	

Protokolai
<http://eur-lex.europa.eu/legal-content/LT/AUTO/?uri=uriserv:OJ.C_.2016.202.01.0001.01.LIT&toc=OJ:C:2016:202:FULL#C_2016202LT.01020101>


	

201 <#C_2016202LT.01020101>

	

Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo priedai
<http://eur-lex.europa.eu/legal-content/LT/AUTO/?uri=uriserv:OJ.C_.2016.202.01.0001.01.LIT&toc=OJ:C:2016:202:FULL#C_2016202LT.01032901>


	

329 <#C_2016202LT.01032901>

	

Tarpvyriausybinės konferencijos, patvirtinusios Lisabonos sutartį,
pasirašytą 2007 m. gruodžio 13 d., prie Baigiamojo akto pridėtos
deklaracijos
<http://eur-lex.europa.eu/legal-content/LT/AUTO/?uri=uriserv:OJ.C_.2016.202.01.0001.01.LIT&toc=OJ:C:2016:202:FULL#C_2016202LT.01033501>


	

335 <#C_2016202LT.01033501>

	

Atitikties lentelės
<http://eur-lex.europa.eu/legal-content/LT/AUTO/?uri=uriserv:OJ.C_.2016.202.01.0001.01.LIT&toc=OJ:C:2016:202:FULL#C_2016202LT.01036101>


	

361 <#C_2016202LT.01036101>

2016/C 202/02

	

Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartija
<http://eur-lex.europa.eu/legal-content/LT/AUTO/?uri=uriserv:OJ.C_.2016.202.01.0389.01.LIT&toc=OJ:C:2016:202:FULL>


	

389 <#C_2016202LT.01038901.doc>

------------------------------------------------------------------------

 

	

	

2016/C 202/03

	

Įvadinis žodis skaitytojui
<http://eur-lex.europa.eu/legal-content/LT/AUTO/?uri=uriserv:OJ.C_.2016.202.01.s002.01.LIT&toc=OJ:C:2016:202:FULL>


	

s2 <#C_2016202LT.01S00201.doc>

------------------------------------------------------------------------

LT

	

 

------------------------------------------------------------------------

7.6.2016   

	

LT

	

Europos Sąjungos oficialusis leidinys

	

C 202/1

------------------------------------------------------------------------

EUROPOS SĄJUNGOS SUTARTIES

IR SUTARTIES DĖL EUROPOS SĄJUNGOS VEIKIMO SUVESTINĖS REDAKCIJOS

(2016/C 202/01)

Turinys

EUROPOS SĄJUNGOS SUTARTIS (SUVESTINĖ REDAKCIJA) 	13

PREAMBULĖ 	15

I ANTRAŠTINĖ DALIS

	BENDROSIOS NUOSTATOS 	16

II ANTRAŠTINĖ DALIS

	NUOSTATOS DĖL DEMOKRATINIŲ PRINCIPŲ 	20

III ANTRAŠTINĖ DALIS

	NUOSTATOS DĖL INSTITUCIJŲ 	22

IV ANTRAŠTINĖ DALIS

	TVIRTESNIO BENDRADARBIAVIMO NUOSTATOS 	27

V ANTRAŠTINĖ DALIS

	BENDROSIOS NUOSTATOS, SUSIJUSIOS SU SĄJUNGOS IŠORĖS VEIKSMAIS, IR
KONKREČIOS NUOSTATOS, SUSIJUSIOS SU BENDRA UŽSIENIO IR SAUGUMO POLITIKA 	28

1 skyrius

	Bendrosios nuostatos dėl Sąjungos išorės veiksmų 	28

2 skyrius

	Konkrečios nuostatos dėl bendros užsienio ir saugumo politikos 	30

1 skirsnis

	Bendrosios nuostatos 	30

2 skirsnis

	Nuostatos dėl bendros saugumo ir gynybos politikos 	38

VI ANTRAŠTINĖ DALIS

	BAIGIAMOSIOS NUOSTATOS 	41

SUTARTIS DĖL EUROPOS SĄJUNGOS VEIKIMO (SUVESTINĖ REDAKCIJA) 	47

PREAMBULĖ 	49

PIRMOJI DALIS

	PRINCIPAI 	50

I ANTRAŠTINĖ DALIS

	SĄJUNGOS KOMPETENCIJOS KATEGORIJOS IR SRITYS 	50

II ANTRAŠTINĖ DALIS

	BENDRAI TAIKOMOS NUOSTATOS 	53

ANTROJI DALIS

	NEDISKRIMINAVIMAS IR SĄJUNGOS PILIETYBĖ 	56

TREČIOJI DALIS

	SĄJUNGOS POLITIKOS SRITYS IR VIDAUS VEIKSMAI 	59

I ANTRAŠTINĖ DALIS

	VIDAUS RINKA 	59

II ANTRAŠTINĖ DALIS

	LAISVAS PREKIŲ JUDĖJIMAS 	59

1 skyrius

	Muitų sąjunga 	60

2 skyrius

	Muitinių bendradarbiavimas 	61

3 skyrius

	Kiekybinių apribojimų tarp valstybių narių uždraudimas 	61

III ANTRAŠTINĖ DALIS

	ŽEMĖS ŪKIS IR ŽUVININKYSTĖ 	62

IV ANTRAŠTINĖ DALIS

	LAISVAS ASMENŲ, PASLAUGŲ IR KAPITALO JUDĖJIMAS 	65

1 skyrius

	Darbuotojai 	65

2 skyrius

	Įsisteigimo teisė 	67

3 skyrius

	Paslaugos 	70

4 skyrius

	Kapitalas ir mokėjimai 	71

V ANTRAŠTINĖ DALIS

	LAISVĖS, SAUGUMO IR TEISINGUMO ERDVĖ 	73

1 skyrius

	Bendrosios nuostatos 	73

2 skyrius

	Sienų kontrolės, prieglobsčio ir imigracijos politika 	75

3 skyrius

	Teisminis bendradarbiavimas civilinėse bylose 	78

4 skyrius

	Teisminis bendradarbiavimas baudžiamosiose bylose 	79

5 skyrius

	Policijos bendradarbiavimas 	83

VI ANTRAŠTINĖ DALIS

	TRANSPORTAS 	85

VII ANTRAŠTINĖ DALIS

	KONKURENCIJOS, MOKESČIŲ IR TEISĖS AKTŲ DERINIMO BENDROSIOS TAISYKLĖS 	88

1 skyrius

	Konkurencijos taisyklės 	88

1 skirsnis

	Įmonėms taikomos taisyklės 	88

2 skirsnis

	Valstybių teikiama pagalba 	91

2 skyrius

	Mokesčių nuostatos 	93

3 skyrius

	Teisės aktų suderinimas 	94

VIII ANTRAŠTINĖ DALIS

	EKONOMINĖ IR PINIGŲ POLITIKA 	96

1 skyrius

	Ekonominė politika 	97

2 skyrius

	Pinigų politika 	102

3 skyrius

	Institucijų nuostatos 	105

4 skyrius

	Specialiosios nuostatos valstybėms narėms, kurių valiuta yra euro 	106

5 skyrius

	Pereinamojo laikotarpio nuostatos 	107

IX ANTRAŠTINĖ DALIS

	UŽIMTUMAS 	112

X ANTRAŠTINĖ DALIS

	SOCIALINĖ POLITIKA 	114

XI ANTRAŠTINĖ DALIS

	EUROPOS SOCIALINIS FONDAS 	119

XII ANTRAŠTINĖ DALIS

	ŠVIETIMAS, PROFESINIS MOKYMAS, JAUNIMAS IR SPORTAS 	120

XIII ANTRAŠTINĖ DALIS

	KULTŪRA 	121

XIV ANTRAŠTINĖ DALIS

	VISUOMENĖS SVEIKATA 	122

XV ANTRAŠTINĖ DALIS

	VARTOTOJŲ APSAUGA 	124

XVI ANTRAŠTINĖ DALIS

	TRANSEUROPINIAI TINKLAI 	124

XVII ANTRAŠTINĖ DALIS

	PRAMONĖ 	126

XVIII ANTRAŠTINĖ DALIS

	EKONOMINĖ, SOCIALINĖ IR TERITORINĖ SANGLAUDA 	127

XIX ANTRAŠTINĖ DALIS

	MOKSLINIAI TYRIMAI IR TECHNOLOGIJŲ PLĖTRA BEI KOSMOSAS 	128

XX ANTRAŠTINĖ DALIS

	APLINKA 	132

XXI ANTRAŠTINĖ DALIS

	ENERGETIKA 	134

XXII ANTRAŠTINĖ DALIS

	TURIZMAS 	135

XXIII ANTRAŠTINĖ DALIS

	CIVILINĖ SAUGA 	135

XXIV ANTRAŠTINĖ DALIS

	ADMINISTRACINIS BENDRADARBIAVIMAS 	136

KETVIRTOJI DALIS

	ASOCIACIJA SU UŽJŪRIO ŠALIMIS IR TERITORIJOMIS 	137

PENKTOJI DALIS

	SĄJUNGOS IŠORĖS VEIKSMAI 	139

I ANTRAŠTINĖ DALIS

	BENDROSIOS NUOSTATOS DĖL SĄJUNGOS IŠORĖS VEIKSMŲ 	139

II ANTRAŠTINĖ DALIS

	BENDRA PREKYBOS POLITIKA 	139

III ANTRAŠTINĖ DALIS

	BENDRADARBIAVIMAS SU TREČIOSIOMIS ŠALIMIS IR HUMANITARINĖ PAGALBA 	141

1 skyrius

	Bendradarbiavimas vystymosi labui 	141

2 skyrius

	Ekonominis, finansinis ir techninis bendradarbiavimas su trečiosiomis
šalimis 	142

3 skyrius

	Humanitarinė pagalba 	143

IV ANTRAŠTINĖ DALIS

	RIBOJANČIOS PRIEMONĖS 	144

V ANTRAŠTINĖ DALIS

	TARPTAUTINIAI SUSITARIMAI 	144

VI ANTRAŠTINĖ DALIS

	SĄJUNGOS SANTYKIAI SU TARPTAUTINĖMIS ORGANIZACIJOMIS IR TREČIOSIOMIS
ŠALIMIS BEI SĄJUNGOS DELEGACIJOS 	147

VII ANTRAŠTINĖ DALIS

	SOLIDARUMO SĄLYGA 	148

ŠEŠTOJI DALIS

	INSTITUCINĖS IR FINANSINĖS NUOSTATOS 	149

I ANTRAŠTINĖ DALIS

	INSTITUCIJAS REGLAMENTUOJANČIOS NUOSTATOS 	149

1 skyrius

	Institucijos 	149

1 skirsnis

	Europos Parlamentas 	149

2 skirsnis

	Europos Vadovų Taryba 	152

3 skirsnis

	Taryba 	153

4 skirsnis

	Komisija 	155

5 skirsnis

	Europos Sąjungos teisingumo teismas 	157

6 skirsnis

	Europos centrinis bankas 	167

7 skirsnis

	Audito rūmai 	169

2 skyrius

	Sąjungos teisės aktai, priėmimo procedūros ir kitos nuostatos 	171

1 skirsnis

	Sąjungos teisės aktai 	171

2 skirsnis

	Aktų priėmimo procedūros ir kitos nuostatos 	173

3 skyrius

	Sąjungos patariamieji organai 	177

1 skirsnis

	Ekonomikos ir socialinių reikalų komitetas 	177

2 skirsnis

	Regionų komitetas 	178

4 skyrius

	Europos investicijų bankas 	180

II ANTRAŠTINĖ DALIS

	FINANSINĖS NUOSTATOS 	181

1 skyrius

	Sąjungos nuosavi ištekliai 	181

2 skyrius

	Daugiametė finansinė programa 	182

3 skyrius

	Sąjungos metinis biudžetas 	183

4 skyrius

	Biudžeto vykdymas ir įvykdymo patvirtinimas 	186

5 skyrius

	Bendrosios nuostatos 	187

6 skyrius

	Kova su sukčiavimu 	188

III ANTRAŠTINĖ DALIS

	TVIRTESNIS BENDRADARBIAVIMAS 	189

SEPTINTOJI DALIS

	BENDROSIOS IR BAIGIAMOSIOS NUOSTATOS 	192

PROTOKOLAI 	201

Protokolas (Nr. 1)

	dėl nacionalinių parlamentų vaidmens Europos Sąjungoje 	203

Protokolas (Nr. 2)

	dėl subsidiarumo ir proporcingumo principų taikymo 	206

Protokolas (Nr. 3)

	dėl Europos Sąjungos teisingumo teismo statuto 	210

Protokolas (Nr. 4)

	dėl Europos centrinių bankų sistemos ir Europos centrinio banko
statuto 	230

Protokolas (Nr. 5)

	dėl Europos investicijų banko statuto 	251

Protokolas (Nr. 6)

	dėl Europos Sąjungos institucijų, tam tikrų įstaigų, organų bei
padalinių būstinių vietos 	265

Protokolas (Nr. 7)

	dėl Europos Sąjungos privilegijų ir imunitetų 	266

Protokolas (Nr. 8)

	dėl Europos Sąjungos sutarties 6 straipsnio 2 dalies dėl Sąjungos
prisijungimo prie Europos žmogaus teisių ir pagrindinių laisvių apsaugos
konvencijos 	273

Protokolas (Nr. 9)

	dėl Tarybos sprendimo dėl Europos Sąjungos sutarties 16 straipsnio
4 dalies ir sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 238 straipsnio
2 dalies įgyvendinimo 2014 m. Lapkričio 1 d. –2017 m. Kovo 31 d.
laikotarpiu ir nuo 2017 m. Balandžio 1 d. 	274

Protokolas (Nr. 10)

	dėl nuolatinio struktūrizuoto bendradarbiavimo, nustatyto Europos
Sąjungos sutarties 42 Straipsnyje 	275

Protokolas (Nr. 11)

	dėl Europos Sąjungos Sutarties 42 Straipsnio 	278

Protokolas (Nr. 12)

	dėl perviršinio deficito procedūros 	279

Protokolas (Nr. 13)

	dėl konvergencijos kriterijų 	281

Protokolas (Nr. 14)

	dėl Euro grupės 	283

Protokolas (Nr. 15)

	dėl tam tikrų su jungtine Didžiosios Britanijos ir Šiaurės Airijos
Karalyste susijusių nuostatų 	284

Protokolas (Nr. 16)

	dėl tam tikrų su Danija susijusių nuostatų 	287

Protokolas (Nr. 17)

	dėl Danijos 	288

Protokolas (Nr. 18)

	dėl Prancūzijos 	289

Protokolas (Nr. 19)

	dėl į Europos Sąjungos sistemą integruotos Šengeno acquis 	290

Protokolas (Nr. 20)

	dėl Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 26 straipsnio tam tikrų
aspektų taikymo jungtinei Karalystei ir Airijai 	293

Protokolas (Nr. 21)

	dėl Jungtinės Karalystės ir Airijos pozicijos dėl laisvės, saugumo ir
teisingumo erdvės 	295

Protokolas (Nr. 22)

	dėl Danijos pozicijos 	298

Protokolas (Nr. 23)

	dėl valstybių narių užsienio ryšių dėl išorės sienų perėjimo 	303

Protokolas (Nr. 24)

	dėl Europos Sąjungos valstybių narių piliečių prieglobsčio 	304

Protokolas (Nr. 25)

	dėl kompetencijos pasidalijimo 	306

Protokolas (Nr. 26)

	dėl bendrus interesus tenkinančių paslaugų 	307

Protokolas (Nr. 27)

	dėl vidaus rinkos ir konkurencijos 	308

Protokolas (Nr. 28)

	dėl ekonominės, socialinės ir teritorinės sanglaudos 	309

Protokolas (Nr. 29)

	dėl valstybių narių visuomeninės transliacijos sistemos 	311

Protokolas (Nr. 30)

	dėl Europos Sąjungos pagrindinių teisių Chartijos taikymo Lenkijai ir
Jungtinei karalystei 	312

Protokolas (Nr. 31)

	dėl Nyderlandų Antilų salose perdirbtų naftos produktų importo į
Europos Sąjungą 	314

Protokolas (Nr. 32)

	dėl nekilnojamojo turto įsigijimo Danijoje 	317

Protokolas (Nr. 33)

	dėl sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 157 straipsnio 	318

Protokolas (Nr. 34)

	dėl Grenlandijai skirtų specialių priemonių 	319

Protokolas (Nr. 35)

	protokolas dėl Airijos Konstitucijos 40.3.3 Straipsnio 	320

Protokolas (Nr. 36)

	dėl pereinamojo laikotarpio nuostatų 	321

Protokolas (Nr. 37)

	dėl EAPB Sutarties galiojimo pabaigos finansinių padarinių ir dėl
anglių ir plieno mokslinių tyrimų fondo 	327

SUTARTIES DĖL EUROPOS SĄJUNGOS VEIKIMO PRIEDAI 	329

I PRIEDAS

	sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 38 straipsnyje nurodytas
sąrašas 	331

II PRIEDAS

	užjūrio šalys ir teritorijos, kurioms taikomos sutarties dėl europos
sąjungos veikimo ketvirtosios dalies nuostatos 	334

Tarpvyriausybinės Konferencijos, Patvirtinusios Lisabonos Sutartį,
Pasirašytą 2007 m. gruodžio 13 d., prie baigiamojo akto pridėtos
DEKLARACIJOS 	335

A.

	DEKLARACIJOS DĖL SUTARČIŲ NUOSTATŲ 	337

1.

	Deklaracija dėl Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 	337

2.

	Deklaracija dėl Europos Sąjungos sutarties 6 straipsnio 2 dalies 	337

3.

	Deklaracija dėl Europos Sąjungos sutarties 8 straipsnio 	337

4.

	Deklaracija dėl Europos Parlamento sudėties 	337

5.

	Deklaracija dėl Europos Vadovų Tarybos politinio susitarimo dėl
Sprendimo dėl Europos Parlamento sudėties projekto 	337

6.

	Deklaracija dėl Europos Sąjungos sutarties 15 straipsnio 5 ir 6 dalių,
17 straipsnio 6 ir 7 dalių ir 18 straipsnio 	338

7.

	Deklaracija dėl Europos Sąjungos sutarties 16 straipsnio 4 dalies ir
Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 238 straipsnio 2 dalies 	338

8.

	Deklaracija dėl praktinių priemonių, susijusių su pirmininkavimu
Europos Vadovų Tarybai ir Užsienio reikalų tarybai, kurių reikia imtis
Lisabonos sutarties įsigaliojimo metu 	340

9.

	Deklaracija dėl Europos Sąjungos sutarties 16 straipsnio 9 dalies dėl
Europos Vadovų Tarybos sprendimo dėl pirmininkavimo Tarybai 	341

10.

	Deklaracija dėl Europos Sąjungos sutarties 17 straipsnio 	342

11.

	Deklaracija dėl Europos Sąjungos sutarties 17 straipsnio 6 ir 7 dalių 	342

12.

	Deklaracija dėl Europos Sąjungos sutarties 18 straipsnio 	342

13.

	Deklaracija dėl bendros užsienio ir saugumo politikos 	343

14.

	Deklaracija dėl bendros užsienio ir saugumo politikos 	343

15.

	Deklaracija dėl Europos Sąjungos sutarties 27 straipsnio 	343

16.

	Deklaracija dėl Europos Sąjungos sutarties 55 straipsnio 2 dalies 	344

17.

	Deklaracija dėl viršenybės 	344

18.

	Deklaracija dėl kompetencijos atskyrimo 	344

19.

	Deklaracija dėl Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 8 straipsnio 	345

20.

	Deklaracija dėl Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 16 straipsnio 	345

21.

	Deklaracija dėl asmens duomenų apsaugos teisminio bendradarbiavimo
baudžiamosiose bylose ir policijos bendradarbiavimo srityse 	345

22.

	Deklaracija dėl Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 48 ir 79
straipsnių 	346

23.

	Deklaracija dėl Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 48 straipsnio
antrosios pastraipos 	346

24.

	Deklaracija dėl Europos Sąjungos teisinio subjektiškumo 	346

25.

	Deklaracija dėl Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 75 ir 215
straipsnių 	346

26.

	Deklaracija dėl valstybės narės nedalyvavimo priemonėje, grindžiamoje
Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo trečios dalies V antraštine
dalimi 	346

27.

	Deklaracija dėl Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 85 straipsnio 1
dalies antrosios pastraipos 	347

28.

	Deklaracija dėl Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 98 straipsnio 	347

29.

	Deklaracija dėl Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 107 straipsnio 2
dalies c punkto 	347

30.

	Deklaracija dėl Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 126 straipsnio 	347

31.

	Deklaracija dėl Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 156 straipsnio 	348

32.

	Deklaracija dėl Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 168 straipsnio 4
dalies c punkto 	348

33.

	Deklaracija dėl Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 174 straipsnio 	349

34.

	Deklaracija dėl Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 179 straipsnio 	349

35.

	Deklaracija dėl Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 194 straipsnio 	349

36.

	Deklaracija dėl Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 218 straipsnio
dėl derybų dėl valstybių narių tarptautinių susitarimų, susijusių su
laisvės, saugumo ir teisingumo erdve, ir jų sudarymo 	349

37.

	Deklaracija dėl Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 222 straipsnio 	349

38.

	Deklaracija dėl Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 252 straipsnio,
reglamentuojančio generalinių advokatų skaičių Teisingumo Teisme 	350

39.

	Deklaracija dėl Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 290 straipsnio 	350

40.

	Deklaracija dėl Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 329 straipsnio 	350

41.

	Deklaracija dėl Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 352 straipsnio 	350

42.

	Deklaracija dėl Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 352 straipsnio 	351

43.

	Deklaracija dėl Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 355 straipsnio 6
dalies 	351

B.

	DEKLARACIJOS DĖL PRIE SUTARČIŲ PRIDEDAMŲ PROTOKOLŲ 	352

44.

	Deklaracija dėl Protokolo dėl į Europos Sąjungos sistemą integruotos
Šengeno acquis 5 straipsnio 	352

45.

	Deklaracija dėl Protokolo dėl į Europos Sąjungos sistemą integruotos
Šengeno acquis 5 straipsnio 2 dalies 	352

46.

	Deklaracija dėl Protokolo dėl į Europos Sąjungos sistemą integruotos
Šengeno acquis 5 straipsnio 3 dalies 	352

47.

	Deklaracija dėl Protokolo dėl į Europos Sąjungos sistemą integruotos
Šengeno acquis 5 straipsnio 3, 4 ir 5 dalių 	352

48.

	Deklaracija dėl Protokolo dėl Danijos pozicijos 	353

49.

	Deklaracija dėl Italijos 	353

50.

	Deklaracija dėl Protokolo dėl pereinamojo laikotarpio nuostatų 10
straipsnio 	354

C.

	VALSTYBIŲ NARIŲ DEKLARACIJOS 	355

51.

	Belgijos Karalystės deklaracija dėl nacionalinių parlamentų 	355

52.

	Belgijos Karalystės, Bulgarijos Respublikos, Vokietijos Federacinės
Respublikos, Graikijos Respublikos, Ispanijos Karalystės, Italijos
Respublikos, Kipro Respublikos, Lietuvos Respublikos, Didžiosios
Liuksemburgo hercogystės, Vengrijos Respublikos, Maltos Respublikos,
Austrijos Respublikos, Portugalijos Respublikos, Rumunijos, Slovėnijos
Respublikos ir Slovakijos Respublikos deklaracija dėl Europos Sąjungos
simbolių 	355

53.

	Čekijos Respublikos deklaracija dėl Europos Sąjungos pagrindinių teisių
chartijos 	355

54.

	Vokietijos Federacinės Respublikos, Airijos, Vengrijos Respublikos,
Austrijos Respublikos ir Švedijos Karalystės deklaracija 	356

55.

	Ispanijos Karalystės bei Jungtinės Didžiosios Britanijos ir Šiaurės
Airijos Karalystės deklaracija 	356

56.

	Airijos deklaracija dėl Protokolo dėl Jungtinės Karalystės ir Airijos
pozicijos dėl laisvės, saugumo ir teisingumo erdvės 3 straipsnio 	356

57.

	Italijos Respublikos deklaracija dėl Europos Parlamento sudėties 	357

58.

	Latvijos Respublikos, Vengrijos Respublikos ir Maltos Respublikos
deklaracija dėl bendros valiutos pavadinimo rašybos Sutartyse 	357

59.

	Nyderlandų Karalystės deklaracija dėl Sutarties dėl Europos Sąjungos
veikimo 312 straipsnio 	357

60.

	Nyderlandų Karalystės deklaracija dėl Sutarties dėl Europos Sąjungos
veikimo 355 straipsnio 	358

61.

	Lenkijos Respublikos deklaracija dėl Europos Sąjungos pagrindinių
teisių chartijos 	358

62.

	Lenkijos Respublikos deklaracija dėl Protokolo dėl Europos Sąjungos
pagrindinių teisių chartijos taikymo Lenkijos Respublikai ir Jungtinei
Karalystei 	358

63.

	Jungtinės Didžiosios Britanijos ir Šiaurės Airijos Karalystės
deklaracija dėl termino „piliečiai“ apibrėžimo 	358

64.

	Jungtinės Didžiosios Britanijos ir Šiaurės Airijos Karalystės
deklaracija dėl teisės balsuoti rinkimuose į Europos Parlamentą 	358

65.

	Jungtinės Didžiosios Britanijos ir Šiaurės Airijos Karalystės
deklaracija dėl Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 75 straipsnio 	359

Atitikties lentelės 	361

Europos Sąjungos sutartis 	361

Sutartis dėl Europos Sąjungos veikimo 	366

------------------------------------------------------------------------

EUROPOS SĄJUNGOS SUTARTIS (SUVESTINĖ REDAKCIJA)

PREAMBULĖ

JO DIDENYBĖ BELGŲ KARALIUS, JOS DIDENYBĖ DANIJOS KARALIENĖ, VOKIETIJOS
FEDERACINĖS RESPUBLIKOS PREZIDENTAS, GRAIKIJOS RESPUBLIKOS PREZIDENTAS,
JO DIDENYBĖ ISPANIJOS KARALIUS, PRANCŪZIJOS RESPUBLIKOS PREZIDENTAS,
AIRIJOS PREZIDENTĖ, ITALIJOS RESPUBLIKOS PREZIDENTAS, JO PRAKILNYBĖ
LIUKSEMBURGO DIDYSIS HERCOGAS, JOS DIDENYBĖ NYDERLANDŲ KARALIENĖ,
PORTUGALIJOS RESPUBLIKOS PREZIDENTAS, JOS DIDENYBĖ JUNGTINĖS DIDŽIOSIOS
BRITANIJOS IR ŠIAURĖS AIRIJOS KARALYSTĖS KARALIENĖ (1)
<#ntr1-C_2016202LT.01001301-E0001>,

APSISPRENDĘ pažymėti naują Europos integracijos proceso, pradėto
įsteigus Europos Bendrijas, etapą,

SEMDAMIESI ĮKVĖPIMO iš Europos kultūrinio, religinio ir humanistinio
paveldo, iš kurio susiformavo visuotinės vertybės, kurias sudaro
neliečiamos ir prigimtinės žmogaus teisės, taip pat laisvė, demokratija,
lygybė ir teisinė valstybė,

PRISIMINDAMI Europos žemyno padalijimo pabaigos istorinę svarbą ir
poreikį padėti tvirtus ateities Europos kūrimo pagrindus,

PATVIRTINDAMI savo ištikimybę laisvės, demokratijos, pagarbos žmogaus
teisėms bei pagrindinėms laisvėms ir teisinės valstybės principams,

PATVIRTINDAMI savo nusistatymą gerbti 1961 m. spalio 18 d. Turine
pasirašytoje Europos socialinėje chartijoje ir 1989 m. Bendrijos
darbuotojų pagrindinių socialinių teisių chartijoje apibrėžtas
pagrindines socialines teises,

NORĖDAMI stiprinti savo tautų solidarumą, kartu gerbdami jų istoriją,
kultūrą ir tradicijas,

NORĖDAMI toliau stiprinti demokratišką ir veiksmingą institucijų
veikimą, kad jos galėtų bendroje institucijų sistemoje geriau atlikti
joms patikėtus uždavinius,

APSISPRENDĘ siekti savo šalių ekonomikos stiprinimo ir konvergencijos ir
įsteigti Ekonominę bei pinigų sąjungą, pagal šios Sutarties ir Sutarties
dėl Europos Sąjungos veikimo nuostatas apimančią bendrą ir tvirtą valiutą,

PASIRYŽĘ skatinti savo tautų ekonominę ir socialinę pažangą,
atsižvelgdami į nenutrūkstamos plėtros principą, vidaus rinkos sukūrimą,
tvirtesnę sanglaudą ir aplinkos apsaugą, ir įgyvendinti politiką,
užtikrinančią, kad ekonominės integracijos pažangą lydėtų pažanga ir
kitose srityse,

APSISPRENDĘ savo šalių piliečiams suteikti bendrą pilietybę,

APSISPRENDĘ įgyvendinti bendrą užsienio ir saugumo politiką, įskaitant
bendros gynybos politikos laipsnišką formavimą, kas ilgainiui pagal 42
straipsnio nuostatas sudarytų sąlygas pereiti prie bendros gynybos,
šitaip sustiprinant Europos identitetą ir jos nepriklausomybę, kad
Europoje ir pasaulyje būtų stiprinama taika, saugumas ir didinama pažanga,

APSISPRENDĘ sudaryti sąlygas laisvam asmenų judėjimui ir kartu
užtikrinti savo tautų saugą bei saugumą pagal šios Sutarties ir
Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo nuostatas kuriant laisvės,
saugumo ir teisingumo erdvę,

APSISPRENDĘ toliau kurti vis glaudesnę Europos tautų sąjungą, kurioje
sprendimai, vadovaujantis subsidiarumo principu, priimami kiek įmanoma
priartinant juos prie piliečio,

NUMATYDAMI tolesnius žingsnius, kuriuos reikės žengti skatinant Europos
integraciją,

(įgaliotųjų atstovų sąrašas nepateikiamas)

I ANTRAŠTINĖ DALIS

BENDROSIOS NUOSTATOS

1 straipsnis

(ES sutarties ex 1 straipsnis)  (2) <#ntr2-C_2016202LT.01001301-E0002>

Šia Sutartimi AUKŠTOSIOS SUSITARIANČIOS ŠALYS tarpusavyje įsteigia
EUROPOS SĄJUNGĄ (toliau – Sąjunga), kuriai valstybės narės suteikia
kompetenciją siekti jų bendrų tikslų.

Ši Sutartis ženklina naują glaudesnės Europos tautų sąjungos kūrimo
etapą, kai sprendimai priimami kuo atviriau ir kuo labiau priartinant
juos prie piliečio.

Sąjunga grindžiama šia Sutartimi ir Sutartimi dėl Europos Sąjungos
veikimo (toliau – Sutartys). Abi šios Sutartys turi tokią pačią teisinę
galią. Sąjunga pakeičia Europos bendriją ir perima Europos bendrijos
teises bei pareigas.

2 straipsnis

Sąjunga yra grindžiama šiomis vertybėmis: pagarba žmogaus orumui,
laisve, demokratija, lygybe, teisine valstybe ir pagarba žmogaus
teisėms, įskaitant mažumoms priklausančių asmenų teises. Šios vertybės
yra bendros valstybėms narėms, gyvenančioms visuomenėje, kurioje vyrauja
pliuralizmas, nediskriminavimas, tolerancija, teisingumas, solidarumas
ir moterų bei vyrų lygybė.

3 straipsnis

(ES sutarties ex 2 straipsnis)

1.   Sąjungos tikslas – skatinti taiką, savo vertybes ir savo tautų gerovę.

2.   Sąjunga savo piliečiams siūlo vidaus sienų neturinčią laisvės,
saugumo ir teisingumo erdvę, kurioje laisvas asmenų judėjimas
užtikrinamas kartu taikant atitinkamas išorės sienų kontrolės,
prieglobsčio suteikimo, imigracijos ir nusikalstamumo prevencijos bei
kovos su juo priemones.

3.   Sąjunga sukuria vidaus rinką. Ji siekia Europos, kurioje vystymasis
būtų tvarus, pagrįstas subalansuotu ekonomikos augimu ir stabiliomis
kainomis, didelio konkurencingumo socialine rinkos ekonomika, kuria
siekiama visiško užimtumo ir socialinės pažangos, bei aukšto lygio
aplinkos apsauga ir aplinkos kokybės gerinimu. Ji skatina mokslo ir
technikos pažangą.

Ji kovoja su socialine atskirtimi ir diskriminacija bei skatina
socialinį teisingumą ir apsaugą, moterų ir vyrų lygybę, kartų solidarumą
ir vaiko teisių apsaugą.

Ji skatina ekonominę, socialinę ir teritorinę sanglaudą bei valstybių
narių solidarumą.

Ji gerbia turtingą savo kultūros ir kalbų įvairovę bei užtikrina, kad
Europos kultūros paveldas būtų saugomas ir turtinamas.

4.   Sąjunga įsteigia Ekonominę ir pinigų sąjungą, kurios valiuta – euro.

5.   Palaikydama santykius su platesniu pasauliu, Sąjunga išsaugo ir
skatina savo vertybes ir savo interesus bei prisideda prie savo piliečių
apsaugos. Ji prisideda prie taikos išsaugojimo, saugumo užtikrinimo,
tvaraus planetos vystymosi, tautų tarpusavio solidarumo ir pagarbos,
laisvos ir sąžiningos prekybos, skurdo panaikinimo ir žmogaus, ypač
vaiko, teisių apsaugos, taip pat prie griežto tarptautinės teisės,
įskaitant Jungtinių Tautų Chartijos principus, laikymosi ir jos plėtojimo.

6.   Savo tikslų Sąjunga siekia deramomis priemonėmis pagal Sutartyse
jai suteiktą atitinkamą kompetenciją.

4 straipsnis

1.   Pagal 5 straipsnį visa Sutartimis Sąjungai nepriskirta kompetencija
priklauso valstybių narių kompetencijai.

2.   Sąjunga gerbia valstybių narių lygybę prieš Sutartis bei
nacionalinį jų savitumą, neatsiejamą nuo pagrindinių politinių bei
konstitucinių jų struktūrų, įskaitant regioninę ir vietos savivaldą. Ji
gerbia esmines valstybines jų funkcijas, įskaitant valstybės teritorinio
vientisumo, viešosios tvarkos bei nacionalinio saugumo užtikrinimą.
Kiekviena valstybė narė išimtinai išlieka atsakinga visų pirma už savo
nacionalinį saugumą.

3.   Vadovaudamosi lojalaus bendradarbiavimo principu, Sąjunga ir
valstybės narės gerbia viena kitą ir viena kitai padeda vykdydamos iš
Sutarčių kylančias užduotis.

Kad užtikrintų pagal Sutartis ar Sąjungos institucijų aktus
atsirandančių pareigų vykdymą, valstybės narės imasi bet kurių reikiamų
bendrų ar specialių priemonių.

Valstybės narės padeda Sąjungai įgyvendinti jos užduotis ir nesiima
jokių priemonių, kurios gali trukdyti siekti Sąjungos tikslų.

5 straipsnis

(EB sutarties ex 5 straipsnis)

1.   Sąjungos kompetencijos ribų nustatymas grindžiamas suteikimo
principu. Sąjungos kompetencijos įgyvendinimas grindžiamas subsidiarumo
ir proporcingumo principais.

2.   Pagal suteikimo principą Sąjunga veikia tik neperžengdama ribų
kompetencijos, kurią, siekiant Sutartyse nustatytų tikslų, jai šiose
Sutartyse suteikė valstybės narės. Visa Sutartimis Sąjungai nepriskirta
kompetencija priklauso valstybėms narėms.

3.   Pagal subsidiarumo principą tose srityse, kurios nepriklauso
Sąjungos išimtinei kompetencijai, ji ima veikti tik tada ir tik tokiu
mastu, kai valstybės narės numatomo veiksmo tikslų negali deramai
pasiekti centriniu, regioniniu ir vietiniu lygiu, o Sąjungos lygiu dėl
numatomo veiksmo masto arba poveikio juos pasiekti būtų geriau.

Sąjungos institucijos subsidiarumo principą taiko pagal Protokolą dėl
subsidiarumo ir proporcingumo principų taikymo. Nacionaliniai
parlamentai tame protokole nustatyta tvarka užtikrina, kad būtų
laikomasi subsidiarumo principo.

4.   Pagal proporcingumo principą Sąjungos veiksmų turinys ir forma
neviršija to, kas būtina siekiant Sutarčių tikslų.

Sąjungos institucijos proporcingumo principą taiko pagal Protokolą dėl
subsidiarumo ir proporcingumo principų taikymo.

6 straipsnis

(ES sutarties ex 6 straipsnis)

1.   Sąjunga pripažįsta 2000 m. gruodžio 7 d. Europos Sąjungos
pagrindinių teisių chartijoje, patikslintoje 2007 m. gruodžio 12 d.
Strasbūre, išdėstytas teises, laisves ir principus; Chartija turi tokią
pat teisinę galią, kaip ir Sutartys.

Chartijos nuostatos niekaip neišplečia Sutartyse apibrėžtos Sąjungos
kompetencijos.

Chartijoje nustatytos teisės, laisvės ir principai aiškinami laikantis
Chartijos VII antraštinėje dalyje pateiktų bendrųjų nuostatų,
reglamentuojančių jos aiškinimą ir taikymą, taip pat tinkamai
atsižvelgiant į Chartijoje nurodytus paaiškinimus, kuriuose pateikti tų
nuostatų šaltiniai.

2.   Sąjunga prisijungia prie Europos žmogaus teisių ir pagrindinių
laisvių apsaugos konvencijos. Šis prisijungimas neturi įtakos Sutartyse
apibrėžtai Sąjungos kompetencijai.

3.   Pagrindinės teisės, kurias garantuoja Europos žmogaus teisių ir
pagrindinių laisvių apsaugos konvencija ir kurios kyla iš valstybėms
narėms bendrų konstitucinių tradicijų, sudaro Sąjungos teisės
bendruosius principus.

7 straipsnis

(ES sutarties ex 7 straipsnis)

1.   Remdamasi pagrįstu vieno trečdalio valstybių narių, Europos
Parlamento arba Europos Komisijos pasiūlymu, Taryba, spręsdama keturių
penktadalių savo narių balsų dauguma ir gavusi Europos Parlamento
pritarimą, gali nutarti, jog iškilo aiškus pavojus, kad kuri nors
valstybė narė gali šiurkščiai pažeisti 2 straipsnyje nurodytas vertybes.
Prieš priimdama tokį nutarimą, Taryba išklauso tą valstybę narę ir,
spręsdama ta pačia tvarka, gali teikti jai rekomendacijas.

Taryba reguliariai tikrina, ar toliau yra vadovaujamasi tais motyvais,
kuriais buvo grindžiamas toks nutarimas.

2.   Europos Vadovų Taryba, remdamasi trečdalio valstybių narių arba
Europos Komisijos pasiūlymu ir gavusi Europos Parlamento pritarimą, gali
vieningai nuspręsti, kad kuri nors valstybė narė šiurkščiai ir nuolat
pažeidžia 2 straipsnyje nurodytas vertybes; prieš tai Taryba paprašo
atitinkamą valstybę narę pateikti savo pastabas.

3.   Taryba, priėmusi sprendimą pagal šio straipsnio 2 dalį,
kvalifikuota balsų dauguma gali nuspręsti sustabdyti atitinkamos
valstybės narės tam tikras Sutartis taikant atsirandančias teises,
įskaitant tos valstybės narės vyriausybės atstovo Taryboje balsavimo
teises. Taip darydama Taryba atsižvelgia į tokio teisių sustabdymo
galimus padarinius fizinių ir juridinių asmenų teisėms bei pareigoms.

Atitinkamos valstybės narės įsipareigojimai pagal Sutartis visais
atvejais išlieka tai valstybei privalomi.

4.   Taryba kvalifikuota balsų dauguma vėliau gali nuspręsti pakeisti
arba panaikinti priemones, kurių buvo imtasi pagal 3 dalį, jei pasikeitė
padėtis, privertusi jų imtis.

5.   Balsavimo tvarka, šio straipsnio tikslais taikoma Europos
Parlamentui, Europos Vadovų Tarybai ir Tarybai, nustatoma Sutarties dėl
Europos Sąjungos veikimo 354 straipsnyje.

8 straipsnis

1.   Sąjunga plėtoja ypatingus santykius su kaimyninėmis šalimis
siekdama sukurti Sąjungos vertybėmis grindžiamą gerovės ir geros
kaimynystės erdvę, kuriai būdingi artimi ir taikūs bendradarbiavimo
santykiai.

2.   Taikant 1 dalį, Sąjunga su atitinkamomis šalimis gali sudaryti
konkrečius susitarimus. Šiuose susitarimuose gali būti nustatytos tiek
abipusės teisės ir įsipareigojimai, tiek bendros veiklos galimybės. Dėl
jų įgyvendinimo reguliariai rengiamos konsultacijos.

II ANTRAŠTINĖ

DALIS NUOSTATOS DĖL DEMOKRATINIŲ PRINCIPŲ

9 straipsnis

Savo veikloje Sąjunga visada laikosi piliečių, kuriems jos institucijos,
įstaigos ir organai skiria vienodą dėmesį, lygybės principo. Kiekvienas
asmuo, turintis valstybės narės pilietybę, yra Sąjungos pilietis.
Sąjungos pilietybė papildo nacionalinę pilietybę, bet jos nepakeičia.

10 straipsnis

1.   Sąjungos veikla pagrįsta atstovaujamąja demokratija.

2.   Piliečiai Sąjungos lygiu yra tiesiogiai atstovaujami Europos
Parlamente.

Valstybėms narėms Europos Vadovų Taryboje atstovauja jų valstybių ar
vyriausybių vadovai, o Taryboje atstovauja jų vyriausybės, pačios
būdamos demokratiškai atskaitingos savo nacionaliniams parlamentams ar
savo piliečiams.

3.   Kiekvienas pilietis turi teisę dalyvauti demokratiniame Sąjungos
gyvenime. Sprendimai priimami kuo atviriau ir kiek įmanoma labiau juos
priartinant prie piliečių.

4.   Politinės partijos Europos lygiu prisideda formuojant europinį
politinį sąmoningumą ir reiškiant Sąjungos piliečių valią.

11 straipsnis

1.   Institucijos atitinkamomis priemonėmis suteikia piliečiams ir
atstovaujamosioms asociacijoms galimybę skelbti nuomones apie visas
Sąjungos veiklos sritis ir viešai jomis keistis.

2.   Institucijos palaiko atvirą, skaidrų ir nuolatinį dialogą su
atstovaujamosiomis asociacijomis ir pilietine visuomene.

3.   Siekdama užtikrinti Sąjungos veiksmų nuoseklumą ir skaidrumą,
Europos Komisija plačiai konsultuojasi su suinteresuotomis šalimis.

4.   Ne mažiau kaip milijonas reikšmingos valstybių narių dalies
piliečių, manydami, kad Sutartims įgyvendinti reikalingas Sąjungos
teisės aktas, gali imtis iniciatyvos raginti Europos Komisiją, kad ji,
neviršydama savo įgaliojimų, pateiktų tuo klausimu atitinkamą pasiūlymą.

Tokios iniciatyvos pateikimo tvarka ir sąlygos nustatomos pagal
Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 24 straipsnio pirmąją pastraipą.

12 straipsnis

Nacionaliniai parlamentai aktyviai prisideda užtikrinant gerą Sąjungos
veikimą:

a)

	

iš Sąjungos institucijų gaudami informaciją ir pagal Protokolą dėl
nacionalinių parlamentų vaidmens Europos Sąjungoje jiems persiunčiamus
Sąjungos teisėkūros procedūra priimamų aktų projektus;

b)

	

užtikrindami, kad būtų laikomasi subsidiarumo principo Protokole dėl
subsidiarumo ir proporcingumo principų taikymo nustatyta tvarka;

c)

	

laisvės, saugumo ir teisingumo erdvės srityje dalyvaudami šios srities
Sąjungos politikos įgyvendinimo įvertinimo mechanizmuose pagal Sutarties
dėl Europos Sąjungos veikimo 70 straipsnį ir dalyvaudami Europolo
veiklos politinėje kontrolėje bei Eurojust veiklos įvertinime pagal
minėtos Sutarties 88 ir 85 straipsnius;

d)

	

dalyvaudami Sutarčių peržiūros procedūrose pagal šios Sutarties 48
straipsnį;

e)

	

gaudami pranešimus apie paraiškas įstoti į Sąjungą pagal šios Sutarties
49 straipsnį;

f)

	

dalyvaudami nacionalinių parlamentų tarpparlamentiniame bendradarbiavime
ir bendradarbiavime su Europos Parlamentu pagal Protokolo dėl
nacionalinių parlamentų vaidmens Europos Sąjungoje nuostatas.

III ANTRAŠTINĖ DALIS

NUOSTATOS DĖL INSTITUCIJŲ

13 straipsnis

1.   Sąjungos institucine struktūra siekiama skatinti jos vertybes,
siekti jos tikslų, tarnauti jos, jos piliečių ir valstybių narių
interesams bei užtikrinti jos politikos ir veiksmų nuoseklumą,
veiksmingumą ir tęstinumą.

Sąjungos institucijos yra šios:

—

	

Europos Parlamentas,

—

	

Europos Vadovų Taryba,

—

	

Taryba,

—

	

Europos Komisija (toliau – Komisija),

—

	

Europos Sąjungos Teisingumo Teismas,

—

	

Europos centrinis bankas,

—

	

Audito Rūmai.

2.   Kiekviena institucija veikia neviršydama Sutartyse jai suteiktų
įgaliojimų ir laikydamasi jose nustatytų procedūrų, sąlygų bei tikslų.
Institucijos lojaliai tarpusavyje bendradarbiauja.

3.   Nuostatos, susijusios su Europos centriniu banku ir Audito Rūmais,
taip pat išsamios nuostatos dėl kitų institucijų, pateikiamos Sutartyje
dėl Europos Sąjungos veikimo.

4.   Europos Parlamentui, Tarybai ir Komisijai padeda Ekonomikos ir
socialinių reikalų komitetas bei Regionų komitetas, atliekantys
patariamąsias funkcijas.

14 straipsnis

1.   Europos Parlamentas bendrai su Taryba vykdo teisėkūros ir
biudžetines funkcijas. Jis vykdo politinės kontrolės ir konsultavimo
funkcijas, laikydamasis Sutartyse nustatytų sąlygų. Jis renka Komisijos
pirmininką.

2.   Europos Parlamentą sudaro Sąjungos piliečių atstovai. Jų skaičius
neviršija septynių šimtų penkiasdešimties, neįskaitant pirmininko.
Piliečiams mažėjančia tvarka atstovaujama proporcingai mažinant narių
skaičių iki minimalios šešių narių iš kiekvienos valstybės ribos. Nei
vienai valstybei narei neskiriama daugiau kaip devyniasdešimt šešios vietos.

Europos Parlamento iniciatyva ir gavusi jo pritarimą Europos Vadovų
Taryba vieningai priima sprendimą, nustatantį Europos Parlamento sudėtį
pagal pirmojoje pastraipoje nurodytus principus.

3.   Europos Parlamento nariai renkami remiantis tiesiogine visuotine
rinkimų teise laisvu ir slaptu balsavimu penkerių metų kadencijai.

4.   Europos Parlamentas iš savo narių išsirenka savo pirmininką ir savo
biurą.

15 straipsnis

1.   Europos Vadovų Taryba deramai skatina Sąjungos vystymąsi ir nustato
bendrąsias politikos gaires ir prioritetus. Ji nevykdo teisėkūros funkcijų.

2.   Europos Vadovų Tarybą sudaro valstybių narių arba jų vyriausybių
vadovai ir jos pirmininkas bei Komisijos pirmininkas. Sąjungos
vyriausiasis įgaliotinis užsienio reikalams ir saugumo politikai
dalyvauja jos darbe.

3.   Europos Vadovų Taryba susitinka du kartus per pusmetį, susitikimus
sušaukia jos pirmininkas. Kai reikia pagal darbotvarkę, Europos Vadovų
Tarybos nariai gali nuspręsti, kad kiekvienam jų padėtų ministras, o
Komisijos pirmininkui – Komisijos narys. Prireikus pirmininkas sušaukia
neeilinį Europos Vadovų Tarybos susitikimą.

4.   Jei Sutartyse nenumatyta kitaip, Europos Vadovų Taryba sprendimus
priima bendru sutarimu.

5.   Europos Vadovų Taryba savo pirmininką išsirenka kvalifikuota balsų
dauguma dvejų su puse metų kadencijai; pirmininkas gali būti perrenkamas
dar vienai kadencijai. Nenumatytų kliūčių arba sunkaus nusižengimo
atvejais Europos Vadovų Taryba ta pačia tvarka gali panaikinti
pirmininko mandatą.

6.   Europos Vadovų Tarybos pirmininkas:

a)

	

pirmininkauja Europos Vadovų Tarybai ir vadovauja jos darbui;

b)

	

užtikrina pasirengimą Europos Vadovų Tarybos darbui ir jo tęstinumą
bendradarbiaudamas su Komisijos pirmininku ir remdamasis Bendrųjų
reikalų tarybos darbu;

c)

	

siekia palengvinti sanglaudą ir bendrą sutarimą Europos Vadovų Taryboje;

d)

	

po kiekvieno Europos Vadovų Tarybos susitikimo pateikia pranešimą
Europos Parlamentui.

Europos Vadovų Tarybos pirmininkas savo lygiu ir pagal savo pareigas
užtikrina atstovavimą Sąjungai užsienyje bendros užsienio ir saugumo
politikos klausimais nepažeisdamas Sąjungos vyriausiojo įgaliotinio
užsienio reikalams ir saugumo politikai įgaliojimų.

Europos Vadovų Tarybos pirmininkas negali eiti pareigų atskiroje valstybėje.

16 straipsnis

1.   Taryba bendrai su Europos Parlamentu vykdo teisėkūros ir
biudžetines funkcijas. Ji vykdo politikos formavimo ir koordinavimo
funkcijas laikydamasi Sutartyse nustatytų sąlygų.

2.   Tarybą sudaro po vieną kiekvienos valstybės narės ministro lygio
atstovą, kuris gali prisiimti įsipareigojimus savo valstybės narės
vyriausybės vardu ir balsuoti jos vardu.

3.   Išskyrus atvejus, kai Sutartyse numatyta kitaip, Taryba sprendžia
kvalifikuota balsų dauguma.

4.   Nuo 2014 m. lapkričio 1 d. kvalifikuotą balsų daugumą sudaro ne
mažiau kaip 55 % Tarybos narių, kurių turi būti ne mažiau kaip
penkiolika, atstovaujančių valstybėms narėms, kurių gyventojai sudaro ne
mažiau kaip 65 % Sąjungos gyventojų.

Sprendimą blokuojančią mažumą turi sudaryti ne mažiau kaip keturi
Tarybos nariai, jei ji nesudaroma, laikoma, kad yra kvalifikuota balsų
dauguma.

Kiti balsavimo kvalifikuota balsų dauguma tvarkos aspektai nustatomi
Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 238 straipsnio 2 dalyje.

5.   Pereinamojo laikotarpio nuostatos, susijusios su kvalifikuotos
balsų daugumos apibrėžimu, taikomos iki 2014 m. spalio 31 d., ir
nuostatos, kurios bus taikomos nuo 2014 m. lapkričio 1 d. iki 2017 m.
kovo 31 d., nustatomos Protokole dėl pereinamojo laikotarpio nuostatų.

6.   Taryba susirenka įvairios sudėties; sudėčių sąrašas priimamas pagal
Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 236 straipsnį.

Bendrųjų reikalų taryba užtikrina įvairios sudėties Tarybos darbo
nuoseklumą. Ji, bendradarbiaudama su Europos Vadovų Tarybos pirmininku
ir Komisija, rengia Europos Vadovų Tarybos susitikimus ir užtikrina
tolesnį su jais susijusį darbą.

Užsienio reikalų taryba, vadovaudamasi Europos Vadovų Tarybos
nubrėžtomis strateginėmis gairėmis, parengia Sąjungos išorės veiksmus ir
užtikrina, kad Sąjungos veiksmai būtų nuoseklūs.

7.   Valstybių narių vyriausybių nuolatinių atstovų komitetas yra
atsakingas už Tarybos darbo parengimą.

8.   Taryba posėdžiauja viešai, kai sprendžia ir balsuoja dėl teisėkūros
procedūra priimamų aktų projektų. Todėl kiekvienas Tarybos susitikimas
yra padalijamas į dvi dalis, kuriose atitinkamai svarstomi Sąjungos
teisėkūros procedūra priimami aktai ir klausimai, nesusiję su teisėkūra.

9.   Įvairios sudėties Tarybai, išskyrus Užsienio reikalų tarybą,
pirmininkauja valstybių narių atstovai Taryboje lygios rotacijos tvarka
pagal Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 236 straipsnyje nustatytas
sąlygas.

17 straipsnis

1.   Komisija remia bendruosius Sąjungos interesus ir imasi atitinkamos
iniciatyvos šiuo tikslu. Ji užtikrina, kad Sutartys ir priemonės, kurių
jomis vadovaudamosi imasi institucijos, būtų taikomos. Ji prižiūri
Sąjungos teisės taikymą kontroliuojant Europos Sąjungos Teisingumo
Teismui. Ji vykdo biudžetą ir vadovauja programoms. Ji atlieka
koordinavimo, vykdomąsias ir valdymo funkcijas Sutartyse nustatytomis
sąlygomis. Išskyrus bendrą užsienio ir saugumo politiką bei kitus
Sutartyse nustatytus atvejus, ji užtikrina Sąjungos atstovavimą išorės
santykiuose. Ji inicijuoja Sąjungos metinių ir daugiamečių programų
sudarymą, kad būtų pasiekti susitarimai tarp institucijų.

2.   Išskyrus atvejus, kai Sutartyse numatyta kitaip, Sąjungos
teisėkūros procedūra priimami aktai gali būti priimami tik remiantis
Komisijos pasiūlymu. Kiti aktai priimami remiantis Komisijos pasiūlymu,
kai tai numato Sutartys.

3.   Komisijos kadencijos trukmė – penkeri metai.

Komisijos nariai parenkami pagal jų bendrą kompetenciją ir atsidavimą
Europai, iš asmenų, kurių nepriklausomumas nekelia jokių abejonių.

Vykdydama savo įsipareigojimus, Komisija yra visiškai nepriklausoma.
Nepažeidžiant 18 straipsnio 2 dalies, Komisijos nariai nesiekia gauti ir
nepaiso jokios vyriausybės, institucijos, įstaigos ar organo nurodymų.
Jie susilaiko nuo bet kokios su savo pareigomis nesuderinamos veiklos.

4.   Komisiją, paskirtą laikotarpiu nuo Lisabonos sutarties įsigaliojimo
iki 2014 m. spalio 31 d., sudaro po vieną kiekvienos valstybės narės
pilietį, įskaitant pirmininką ir Sąjungos vyriausiąjį įgaliotinį
užsienio reikalams ir saugumo politikai, kuris yra vienas iš pirmininko
pavaduotojų.

5.   Nuo 2014 m. lapkričio 1 d. Komisijos narių, įskaitant pirmininką ir
Sąjungos vyriausiąjį įgaliotinį užsienio reikalams ir saugumo politikai,
skaičius atitinka du trečdalius valstybių narių skaičiaus, jeigu Europos
Vadovų Taryba, spręsdama vieningai, nenusprendžia šio skaičiaus pakeisti.

Komisijos nariai renkami iš valstybių narių piliečių pagal visiškai
lygios rotacijos tarp valstybių narių sistemą, leidžiančią atspindėti
visų valstybių narių demografinį ir geografinį diapazoną. Šią sistemą
vieningai nustato Europos Vadovų Taryba pagal Sutarties dėl Europos
Sąjungos veikimo 244 straipsnį.

6.   Komisijos pirmininkas:

a)

	

nustato gaires, kuriomis Komisija turi vadovautis vykdydama savo užduotis;

b)

	

priima sprendimą dėl Komisijos vidinės struktūros, užtikrindamas jos
nuoseklų, veiksmingą ir kolegialų darbą;

c)

	

iš Komisijos narių skiria pirmininko pavaduotojus, išskyrus Sąjungos
vyriausiąjį įgaliotinį užsienio reikalams ir saugumo politikai.

Komisijos narys atsistatydina, jei to reikalauja pirmininkas. Sąjungos
vyriausiasis įgaliotinis užsienio reikalams ir saugumo politikai
atsistatydina pagal 18 straipsnio 1 dalyje nustatytą procedūrą, jei to
reikalauja pirmininkas.

7.   Atsižvelgdama į Europos Parlamento rinkimus ir atitinkamai
pasikonsultavusi, Europos Vadovų Taryba, spręsdama kvalifikuota balsų
dauguma, siūlo Europos Parlamentui kandidatą į Komisijos pirmininkus. Šį
kandidatą išrenka Europos Parlamentas jį sudarančių narių balsų dauguma.
Jei šis kandidatas nesurenka reikalaujamos balsų daugumos, Europos
Vadovų Taryba kvalifikuota balsų dauguma per vieną mėnesį pasiūlo naują
kandidatą, kurį Europos Parlamentas renka pagal tą pačią procedūrą.

Taryba bendru sutarimu su išrinktuoju pirmininku patvirtina sąrašą kitų
asmenų, kuriuos ji siūlo skirti Komisijos nariais. Jie parenkami
remiantis valstybių narių siūlymais pagal 3 dalies antrojoje pastraipoje
ir 5 dalies antrojoje pastraipoje nustatytus kriterijus.

Pirmininką, Sąjungos vyriausiąjį įgaliotinį bendrai užsienio ir saugumo
politikai ir kitus Komisijos narius kolektyviai balsuodamas tvirtina
Europos Parlamentas. Remiantis šiuo patvirtinimu, Komisiją kvalifikuota
balsų dauguma skiria Europos Vadovų Taryba.

8.   Komisija kolektyviai yra atskaitinga Europos Parlamentui. Europos
Parlamentas gali balsuoti dėl pasiūlymo pareikšti nepasitikėjimą
Komisija pagal Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 234 straipsnyje
nustatytą procedūrą. Jei toks pasiūlymas priimamas, Komisijos nariai
atsistatydina kolektyviai, o Sąjungos vyriausiasis įgaliotinis užsienio
reikalams ir saugumo politikai atsistatydina iš pareigų, kurias jis
vykdo Komisijoje.

18 straipsnis

1.   Europos Vadovų Taryba kvalifikuota balsų dauguma ir gavusi
Komisijos pirmininko sutikimą paskiria Sąjungos vyriausiąjį įgaliotinį
užsienio reikalams ir saugumo politikai. Europos Vadovų Taryba gali
nutraukti jo įgaliojimus pagal tą pačią procedūrą.

2.   Vyriausiasis įgaliotinis vadovauja Sąjungos bendrai užsienio ir
saugumo politikai. Savo pasiūlymais jis prisideda prie šios politikos
plėtojimo ir ją vykdo pagal Tarybos suteiktą mandatą. Tas pats taikoma
ir bendrai saugumo ir gynybos politikai.

3.   Vyriausiasis įgaliotinis pirmininkauja Užsienio reikalų tarybai.

4.   Vyriausiasis įgaliotinis yra vienas iš Komisijos pirmininko
pavaduotojų. Jis užtikrina Sąjungos išorės veiksmų nuoseklumą.
Komisijoje jis yra atsakingas už jos įsipareigojimus išorės santykių
srityje ir kitų Sąjungos išorės veiksmų aspektų koordinavimą. Vykdydamas
šiuos įsipareigojimus Komisijoje ir tik šių įsipareigojimų atžvilgiu,
vyriausiasis įgaliotinis privalo laikytis Komisijos procedūrų tiek, kiek
tai atitinka 2 ir 3 dalis.

19 straipsnis

1.   Europos Sąjungos Teisingumo Teismas apima Teisingumo Teismą,
Bendrąjį Teismą ir specializuotus teismus. Jis užtikrina, kad aiškinant
ir taikant Sutartis būtų laikomasi teisės.

Valstybės narės numato teisių gynimo priemones, būtinas užtikrinant
veiksmingą teisminę apsaugą Sąjungos teisei priklausančiose srityse.

2.   Teisingumo Teismą sudaro po vieną teisėją iš kiekvienos valstybės
narės. Jam padeda generaliniai advokatai.

Bendrąjį Teismą sudaro ne mažiau kaip po vieną teisėją iš kiekvienos
valstybės narės.

Teisingumo Teismo teisėjai ir generaliniai advokatai bei Bendrojo Teismo
teisėjai parenkami iš asmenų, kurių nepriklausomumas nekelia abejonių ir
kurie tenkina Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 253 ir 254
straipsniuose nustatytus reikalavimus. Valstybių narių vyriausybių
bendru sutarimu jie skiriami šešeriems metams. Baigę kadenciją teisėjai
ir generaliniai advokatai gali būti paskiriami iš naujo.

3.   Vadovaudamasis Sutartimis Europos Sąjungos Teisingumo Teismas:

a)

	

priima sprendimus dėl valstybės narės, institucijos ar fizinio arba
juridinio asmens pateiktų ieškinių;

b)

	

valstybių narių teismų prašymu priima prejudicinius sprendimus dėl
Sąjungos teisės išaiškinimo arba institucijų priimtų aktų galiojimo;

c)

	

priima sprendimus kitais Sutartyse nustatytais atvejais.

IV ANTRAŠTINĖ DALIS

TVIRTESNIO BENDRADARBIAVIMO NUOSTATOS

20 straipsnis

(ES sutarties ex 27a–27e, 40–40b ir 43–45 straipsniai bei EB sutarties
ex 11 ir 11a straipsniai)

1.   Siekdamos tarpusavyje nustatyti tvirtesnį bendradarbiavimą srityse,
kurios nepriklauso išimtinei Sąjungos kompetencijai, valstybės narės
gali pasinaudoti Sąjungos institucijomis ir įgyvendinti savo
kompetenciją taikydamos atitinkamas Sutarčių nuostatas tokiu mastu ir
tokia tvarka, kaip nustatyta šiame straipsnyje ir Sutarties dėl Europos
Sąjungos veikimo 326–334 straipsniuose.

Tvirtesniu bendradarbiavimu siekiama prisidėti prie Sąjungos tikslų
įgyvendinimo, apsaugoti jos interesus ir stiprinti jos integracijos
procesą. Pagal Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 328 straipsnio
nuostatas į tokį bendradarbiavimą bet kuriuo metu gali įsitraukti visos
valstybės narės.

2.   Kaip paskutinę išeitį sprendimą, leidžiantį tvirtesnį
bendradarbiavimą, priima Taryba, nustačiusi, kad tokio bendradarbiavimo
tikslų per pagrįstą laiką Sąjunga kaip visuma negali pasiekti, ir su
sąlyga, kad jame dalyvauja bent devynios valstybės narės. Taryba priima
sprendimą Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 329 straipsnyje
nustatyta tvarka.

3.   Visi Tarybos nariai gali dalyvauti svarstymuose, tačiau balsuoja
tik Tarybos nariai, atstovaujantys tvirtesniame bendradarbiavime
dalyvaujančioms valstybėms narėms. Balsavimo tvarka nustatyta Sutarties
dėl Europos Sąjungos veikimo 330 straipsnyje.

4.   Pagal tvirtesnio bendradarbiavimo nuostatą priimti aktai privalomi
tik jame dalyvaujančioms valstybėms narėms. Jie nelaikomi acquis, kurią
turi perimti valstybės kandidatės, stodamos į Sąjungą, dalimi.

V ANTRAŠTINĖ DALIS

BENDROSIOS NUOSTATOS, SUSIJUSIOS SU SĄJUNGOS IŠORĖS VEIKSMAIS, IR
KONKREČIOS NUOSTATOS, SUSIJUSIOS SU BENDRA UŽSIENIO IR SAUGUMO POLITIKA

1 SKYRIUS

BENDROSIOS NUOSTATOS DĖL SĄJUNGOS IŠORĖS VEIKSMŲ

21 straipsnis

1.   Sąjungos veiksmai tarptautinėje arenoje grindžiami principais,
paskatinusiais jos pačios sukūrimą, vystymąsi ir plėtrą, ir kurių
įgyvendinimą ji skatina platesniame pasaulyje: demokratijos, teisinės
valstybės, žmogaus teisių ir pagrindinių laisvių visuotinumo ir
nedalomumo, pagarbos žmogaus orumui, lygybės ir solidarumo principais
bei Jungtinių Tautų Chartijos ir tarptautinės teisės principų laikymusi.

Sąjunga siekia plėtoti santykius ir kurti partnerystę su trečiosiomis
šalimis bei tarptautinėmis, regioninėmis arba pasaulinėmis
organizacijomis, kurios taip pat laikosi pirmojoje pastraipoje nurodytų
principų. Ji skatina bendrų problemų daugiašalius sprendimus, ypač
priimamus Jungtinių Tautų struktūroje.

2.   Sąjunga nustato ir įgyvendina bendrą politiką ir veiksmus bei
siekia aukšto lygio bendradarbiavimo visose tarptautinių santykių
srityse, kad:

a)

	

apgintų savo vertybes, pagrindinius interesus, saugumą, nepriklausomybę
ir vientisumą;

b)

	

įtvirtintų ir remtų demokratiją, teisinę valstybę, žmogaus teises ir
tarptautinės teisės principus;

c)

	

išsaugotų taiką, užkirstų kelią konfliktams ir stiprintų tarptautinį
saugumą pagal Jungtinių Tautų Chartijos tikslus ir principus, taip pat
pagal Helsinkio baigiamojo akto principus ir Paryžiaus Chartijos
tikslus, įskaitant susijusiuosius su išorės sienomis;

d)

	

skatintų besivystančių šalių ekonominį, socialinį ir aplinkos apsaugos
tvarų vystymąsi, pirmiausia siekdama panaikinti skurdą;

e)

	

skatintų visų šalių integraciją į pasaulio ekonomiką, įskaitant
laipsnišką tarptautinės prekybos apribojimų panaikinimą;

f)

	

prisidėtų prie tarptautinių priemonių, skirtų aplinkos kokybės
išsaugojimui ir gerinimui bei pasaulio gamtos išteklių tausojančiam
valdymui, siekiant užtikrinti tvarų vystymąsi, kūrimo;

g)

	

padėtų tautoms, šalims ir regionams, susidūrusiems su gaivalinėmis
nelaimėmis arba žmogaus sukeltomis katastrofomis; ir

h)

	

remtų tarptautinę sistemą, grindžiamą tvirtesniu daugiašaliu
bendradarbiavimu ir tinkamu pasauliniu valdymu.

3.   Sąjunga laikosi principų ir siekia tikslų, nurodytų 1 ir 2 dalyse,
plėtodama ir įgyvendindama savo išorės veiksmus šioje antraštinėje
dalyje ir Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo penktoje dalyje
numatytose įvairiose srityse bei kitų savo politikos krypčių išorės
aspektus.

Sąjunga užtikrina savo išorės veiksmų įvairių sričių bei jų ir kitų savo
politikos krypčių nuoseklumą. Taryba ir Komisija, kurioms padeda
Sąjungos vyriausiasis įgaliotinis užsienio reikalams ir saugumo
politikai, užtikrina šį nuoseklumą ir bendradarbiauja šiuo tikslu.

22 straipsnis

1.   Remdamasi 21 straipsnyje nurodytais principais ir tikslais, Europos
Vadovų Taryba nustato Sąjungos strateginius interesus ir tikslus.

Europos Vadovų Tarybos sprendimai dėl Sąjungos strateginių interesų ir
tikslų yra susiję su bendra užsienio ir saugumo politika bei kitomis
Sąjungos išorės veiksmų sritimis. Tokie sprendimai gali būti susiję su
Sąjungos santykiais su konkrečia šalimi arba regionu arba gali būti
teminio pobūdžio. Jie nustato jų trukmę ir priemones, kurių Sąjunga ir
valstybės narės turės imtis.

Europos Vadovų Taryba sprendžia vieningai, remdamasi rekomendacija,
priimta pagal kiekvienai sričiai nustatytas nuostatas. Europos Vadovų
Tarybos sprendimai įgyvendinami Sutartyse nustatyta tvarka.

2.   Sąjungos vyriausiasis įgaliotinis užsienio reikalams ir saugumo
politikai bendros užsienio ir saugumo politikos srityje ir Komisija
kitose išorės veiksmų srityse Tarybai gali teikti bendrus pasiūlymus.

2 SKYRIUS

KONKREČIOS NUOSTATOS DĖL BENDROS UŽSIENIO IR SAUGUMO POLITIKOS

1 SKIRSNIS

BENDROSIOS NUOSTATOS

23 straipsnis

Sąjunga pagal šį skyrių vykdomuose savo veiksmuose tarptautinėje arenoje
vadovaujasi principais, siekia tikslų ir veiksmus vykdo remdamasi
Sąjungos išorės veiksmų bendrosiomis nuostatomis, kurie pateikti 1 skyriuje.

24 straipsnis

(ES sutarties ex 11 straipsnis)

1.   Sąjungos kompetencija bendros užsienio ir saugumo politikos srityje
apima visas užsienio politikos sritis ir visus su Sąjungos saugumu
susijusius klausimus, įskaitant laipsnišką bendros gynybos politikos
formavimą, kuris sudarytų sąlygas pereiti prie bendros gynybos.

Bendrai užsienio ir saugumo politikai taikomos konkrečios taisyklės ir
procedūros. Išskyrus atvejus, kai Sutartyse nustatyta kitaip, ją
vieningai apibrėžia ir įgyvendina Europos Vadovų Taryba ir Taryba.
Teisėkūros procedūra priimami aktai nėra priimami. Remiantis Sutartimis
šią politiką vykdo Sąjungos vyriausiasis įgaliotinis užsienio reikalams
ir saugumo politikai ir valstybės narės. Sutartyse apibrėžiamas
specialus Europos Parlamento ir Komisijos vaidmuo šioje srityje. Europos
Sąjungos Teisingumo Teismo jurisdikcijai nepriklauso šios nuostatos,
išskyrus tai, kad jo jurisdikcijai priklauso peržiūrėti, kaip laikomasi
šios Sutarties 40 straipsnio, ir peržiūrėti tam tikrų sprendimų,
nurodytų Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 275 straipsnio antrojoje
pastraipoje, teisėtumą.

2.   Laikydamasi savo išorės veiksmų principų ir tikslų Sąjunga vykdo,
apibrėžia ir įgyvendina bendrą užsienio ir saugumo politiką, paremtą
valstybių narių politinio tarpusavio solidarumo plėtojimu, bendros
svarbos klausimų nustatymu ir kuo didesniu valstybių narių veiksmų
suartėjimu.

3.   Valstybės narės lojalumo ir savitarpio solidarumo dvasia aktyviai
ir besąlygiškai remia Sąjungos užsienio ir saugumo politiką bei laikosi
Sąjungos veiksmų šioje srityje.

Valstybės narės veikia išvien, kad stiprintų ir plėtotų savitarpio
politinį solidarumą. Jos nesiima jokių veiksmų, prieštaraujančių
Sąjungos interesams arba galinčių sumenkinti jos, kaip tarptautinių
santykių darną skatinančios jėgos, veiksmingumą.

Taryba ir vyriausiasis įgaliotinis užtikrina, kad būtų laikomasi šių
principų.

25 straipsnis

(ES sutarties ex 12 straipsnis)

Sąjunga vykdo bendrą užsienio ir saugumo politiką:

a)

	

apibrėždama bendras gaires;

b)

	

priimdama sprendimus, nustatančius:

i)

	

veiksmus, kurių Sąjunga turi imtis;

ii)

	

pozicijas, kurias Sąjunga turi priimti;

iii)

	

i ir ii papunkčiuose nurodytų sprendimų įgyvendinimo priemones;

ir

c)

	

stiprindama sistemingą valstybių narių bendradarbiavimą įgyvendinant
politiką.

26 straipsnis

(ES sutarties ex 13 straipsnis)

1.   Europos Vadovų Taryba nustato bendros užsienio ir saugumo
politikos, įskaitant gynybinio pobūdžio reikalus, Sąjungos strateginius
interesus, tikslus ir apibrėžia bendras gaires. Ji priima reikiamus
sprendimus.

Kai tai reikalinga dėl tarptautinių įvykių, Europos Vadovų Tarybos
pirmininkas sušaukia Europos Vadovų Tarybos neeilinį posėdį, kad
nustatytų Sąjungos politikos strategines kryptis tokių įvykių akivaizdoje.

2.   Taryba formuoja bendrą užsienio ir saugumo politiką ir priima šiai
politikai apibrėžti ir įgyvendinti būtinus sprendimus, remdamasi Europos
Vadovų Tarybos apibrėžtomis bendromis gairėmis ir strateginėmis kryptimis.

Taryba ir Sąjungos vyriausiasis įgaliotinis užsienio reikalams ir
saugumo politikai užtikrina Sąjungos veiksmų vienybę, nuoseklumą ir
veiksmingumą.

3.   Bendrą užsienio ir saugumo politiką vykdo vyriausiasis įgaliotinis
ir valstybės narės, pasitelkdami nacionalines ir Sąjungos priemones.

27 straipsnis

1.   Sąjungos vyriausiasis įgaliotinis užsienio reikalams ir saugumo
politikai, kuris pirmininkauja Užsienio reikalų tarybai, savo
pasiūlymais prisideda prie bendros užsienio ir saugumo politikos
plėtojimo bei užtikrina Europos Vadovų Tarybos ir Tarybos priimtų
sprendimų įgyvendinimą.

2.   Bendros užsienio ir saugumo politikos reikalais Sąjungai atstovauja
vyriausiasis įgaliotinis. Sąjungos vardu jis veda politinį dialogą su
trečiomis šalimis ir išreiškia Sąjungos poziciją tarptautinėse
organizacijose ir tarptautinėse konferencijose.

3.   Vykdyti įgaliojimus vyriausiajam įgaliotiniui padeda Europos išorės
veiksmų tarnyba. Savo darbe ši tarnyba bendradarbiauja su valstybių
narių diplomatinėmis tarnybomis, o ją sudaro Tarybos generalinio
sekretoriato ir Komisijos atitinkamų padalinių pareigūnai bei valstybių
narių nacionalinių diplomatinių tarnybų komandiruotas personalas.
Europos išorės veiksmų tarnybos struktūra ir veikimas nustatomi Tarybos
priimtu sprendimu. Taryba sprendžia remdamasi vyriausiojo įgaliotinio
pasiūlymu ir pasikonsultavusi su Europos Parlamentu bei gavusi
Komisijos pritarimą.

28 straipsnis

(ES sutarties ex 14 straipsnis)

1.   Kai dėl tarptautinės situacijos Sąjungai reikia operatyviai veikti,
reikalingus sprendimus priima Taryba. Nustatomi jų tikslai, sritys,
priemonės, kurias Sąjunga gali naudoti, prireikus – jų trukmė, ir
įgyvendinimo sąlygos.

Jei pasikeičia aplinkybės, turinčios esminės įtakos tokiu sprendimu
sprendžiamam klausimui, Taryba persvarsto to sprendimo principus bei
tikslus ir priima reikiamus sprendimus.

2.   1 dalyje nurodyti sprendimai įpareigoja valstybes nares laikytis
nusistatytų pozicijų ir savo veikloje jomis vadovautis.

3.   Jei, vadovaujantis 1 dalyje nurodytu sprendimu, numatoma nustatyti
tam tikrą nacionalinę poziciją arba imtis nacionalinių veiksmų,
atitinkama valstybė narė informaciją turi pateikti laiku, kad prireikus
būtų galima iš anksto pasikonsultuoti Taryboje. Reikalavimas iš anksto
pateikti informaciją netaikomas priemonėms, kuriomis Tarybos sprendimai
tik perkeliami į nacionalinį lygmenį.

4.   Jei pasikeitus situacijai ir neperžiūrėjus 1 dalyje nurodyto
Tarybos sprendimo iškyla neišvengiama būtinybė, valstybės narės,
atsižvelgdamos į minėto sprendimo bendrus tikslus, skubos tvarka gali
imtis būtinų priemonių. Apie visas tokias priemones atitinkama valstybė
narė nedelsdama informuoja Tarybą.

5.   Jei vykdant šiame straipsnyje nurodytą sprendimą iškyla didelių
sunkumų, valstybė narė apie juos praneša Tarybai, kuri juos aptaria ir
ieško tinkamų sprendimų. Tokie sprendimai neturi prieštarauti 1 dalyje
nurodyto sprendimo tikslams ar menkinti jo veiksmingumo.

29 straipsnis

(ES sutarties ex 15 straipsnis)

Taryba priima sprendimus, kuriais išreiškiamas Sąjungos požiūris į tam
tikrą geografinio arba teminio pobūdžio reikalą. Valstybės narės
užtikrina, kad jų nacionalinė politika atitiktų Sąjungos pozicijas.

30 straipsnis

(ES sutarties ex 22 straipsnis)

1.   Kiekviena valstybė narė, Sąjungos vyriausiasis įgaliotinis užsienio
reikalams ir saugumo politikai arba vyriausiasis įgaliotinis pritariant
Komisijai gali perduoti Tarybai svarstyti kiekvieną su bendra užsienio
ir saugumo politika susijusį klausimą ir atitinkamai teikti Tarybai
iniciatyvas arba pasiūlymus.

2.   Tais atvejais, kai reikalingas skubus sprendimas, vyriausiasis
įgaliotinis savo iniciatyva arba valstybės narės prašymu per
keturiasdešimt aštuonias valandas, o nepaprastosios padėties atveju –
dar greičiau sušaukia neeilinį Tarybos posėdį.

31 straipsnis

(ES sutarties ex 23 straipsnis)

1.   Sprendimus pagal šį skyrių vieningai spręsdamos priima Europos
Vadovų Taryba ir Taryba, išskyrus atvejus, kai šiame skyriuje numatyta
kitaip. Teisėkūros procedūra priimami aktai nėra priimami.

Bet kuri balsuojant susilaikiusi Tarybos narė savo susilaikymą gali
pateisinti padarydama oficialų pareiškimą pagal šią pastraipą. Tokiu
atveju ji nėra įpareigojama taikyti sprendimo, bet pripažįsta, kad tas
sprendimas įpareigoja Sąjungą. Atitinkama valstybė narė, paisydama
savitarpio solidarumo, nesiima jokių veiksmų, galinčių prieštarauti arba
kliudyti tuo sprendimu grindžiamai Sąjungos veiklai, o kitos valstybės
narės gerbia jos poziciją. Jei šitaip savo susilaikymą pateisinusios
Tarybos narės sudaro ne mažiau kaip trečdalį valstybių narių,
atstovaujančių ne mažiau kaip trečdaliui Sąjungos gyventojų, sprendimas
nepriimamas.

2.   Nukrypdama nuo 1 dalies nuostatų, Taryba kvalifikuota balsų dauguma:

—

	

priima Sąjungos veiksmus nustatančius arba poziciją apibrėžiančius
sprendimus remdamasi su Sąjungos strateginiais interesais ir tikslais
susijusiu Europos Vadovų Tarybos sprendimu, nurodytu 22 straipsnio 1 dalyje;

—

	

priima Sąjungos veiksmus nustatantį arba poziciją apibrėžiantį
sprendimą, remdamasi pasiūlymu, kurį pateikia Sąjungos vyriausiasis
įgaliotinis užsienio reikalams ir saugumo politikai Europos Vadovų
Tarybos specialiu prašymu, jos pačios arba vyriausiojo
įgaliotinio iniciatyva;

—

	

priima visus sprendimus, įgyvendinančius sprendimą, kuris nustato
Sąjungos veiksmus arba apibrėžia Sąjungos poziciją;

—

	

skiria specialų įgaliotinį pagal 33 straipsnį.

Jei Tarybos narė pareiškia, kad dėl esminių ir konkrečiai nurodytų su
nacionaline politika susijusių priežasčių ji neketina pritarti
sprendimui, priimamam kvalifikuota balsų dauguma, dėl jo nebalsuojama.
Vyriausiasis įgaliotinis, glaudžiai konsultuodamasis su atitinkama
valstybe nare, ieško jai priimtino sprendimo. Jeigu jam nepavyksta,
Taryba kvalifikuota balsų dauguma gali prašyti, kad tas klausimas būtų
perduotas Europos Vadovų Tarybai vieningai priimti sprendimą.

3.   Europos Vadovų Taryba gali vieningai priimti sprendimą, nustatantį,
kad Taryba sprendimą priima kvalifikuota balsų dauguma ir kitais 2
dalyje nenurodytais atvejais.

4.   2 ir 3 dalys netaikomos karinio arba gynybinio pobūdžio sprendimams.

5.   Procedūrinius klausimus Taryba sprendžia savo narių balsų dauguma.

32 straipsnis

(ES sutarties ex 16 straipsnis)

Valstybės narės Europos Vadovų Taryboje ir Taryboje viena su kita
konsultuojasi visais bendro intereso užsienio ir saugumo politikos
reikalais, siekdamos apibrėžti bendrą požiūrį. Prieš imdamasi bet kokio
veiksmo tarptautinėje arenoje ar prieš prisiimdama bet kokį
įsipareigojimą, kuris gali turėti įtakos Sąjungos interesams, kiekviena
valstybė narė su kitomis tariasi Europos Vadovų Taryboje arba Taryboje.
Valstybės narės savo veiksmų suartėjimu užtikrina, kad Sąjunga yra
pajėgi įtvirtinti savo interesus ir savo vertybes tarptautinėje arenoje.
Valstybės narės yra tarpusavyje solidarios.

Europos Vadovų Tarybai ar Tarybai apibrėžus Sąjungos bendrą požiūrį
pagal pirmąją pastraipą, Sąjungos vyriausiasis įgaliotinis užsienio
reikalams ir saugumo politikai ir valstybių narių užsienio reikalų
ministrai koordinuoja savo veiklą Taryboje.

Valstybių narių diplomatinės misijos bei Sąjungos delegacijos
trečiosiose šalyse ir prie tarptautinių organizacijų bendradarbiauja ir
prisideda rengiant ir įgyvendinant bendrą požiūrį.

33 straipsnis

(ES sutarties ex 18 straipsnis)

Taryba Sąjungos vyriausiojo įgaliotinio užsienio reikalams ir saugumo
politikai pasiūlymu gali skirti specialų įgaliotinį ir suteikti jam
įgaliojimus konkrečiais politikos klausimais. Specialusis įgaliotinis
vykdo savo įgaliojimus prižiūrint vyriausiajam įgaliotiniui.

34 straipsnis

(ES sutarties ex 19 straipsnis)

1.   Valstybės narės koordinuoja savo veiklą tarptautinėse
organizacijose ir tarptautinėse konferencijose. Tokiuose forumuose jos
palaiko Sąjungos pozicijas. Šio koordinavimo organizavimą užtikrina
Sąjungos vyriausiasis įgaliotinis užsienio reikalams ir saugumo politikai.

Tarptautinėse organizacijose ir tarptautinėse konferencijose, kuriose
dalyvauja ne visos valstybės narės, dalyvaujančiosios palaiko Sąjungos
pozicijas.

2.   Laikantis 24 straipsnio 3 dalies valstybės narės, atstovaujamos
tarptautinėse organizacijose arba tarptautinėse konferencijose, kuriose
dalyvauja ne visos valstybės narės, informuoja nedalyvaujančiąsias
valstybes nares bei vyriausiąjį įgaliotinį visais bendro intereso reikalais.

Valstybės narės, kurios yra ir Jungtinių Tautų Saugumo Tarybos narės,
veikia išvien ir išsamiai informuoja kitas valstybes nares bei
vyriausiąjį įgaliotinį. Valstybės narės, kurios yra Saugumo Tarybos
narės, vykdydamos savo funkcijas gins Sąjungos pozicijas ir interesus
nepažeisdamos savo pareigų pagal Jungtinių Tautų Chartijos nuostatas.

Sąjungai apibrėžus poziciją į Jungtinių Tautų Saugumo Tarybos
darbotvarkę įtrauktu klausimu, Saugumo Taryboje posėdžiaujančios
valstybės narės prašo pakviesti vyriausiąjį įgaliotinį Sąjungos
pozicijai pristatyti.

35 straipsnis

(ES sutarties ex 20 straipsnis)

Valstybių narių diplomatinės bei konsulinės atstovybės ir Sąjungos
delegacijos trečiosiose šalyse bei tarptautinėse konferencijose, taip
pat jų atstovybės prie tarptautinių organizacijų bendradarbiauja
užtikrindamos sprendimų, apibrėžiančių Sąjungos pozicijas ir veiksmus,
priimtus pagal šį skyrių, laikymąsi ir jų įgyvendinimą.

Jos gerina bendradarbiavimą keisdamosi informacija ir atlikdamos bendrus
įvertinimus.

Jos padeda įgyvendinti Sąjungos piliečių teises į apsaugą trečiųjų šalių
teritorijoje pagal Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 20 straipsnio
2 dalies c punktą ir pagal minėtos Sutarties 23 straipsnį patvirtintas
priemones.

36 straipsnis

(ES sutarties ex 21 straipsnis)

Sąjungos vyriausiasis įgaliotinis užsienio reikalams ir saugumo
politikai reguliariai konsultuojasi su Europos Parlamentu svarbiausiais
bendros užsienio ir saugumo politikos bei bendros saugumo ir gynybos
politikos aspektais bei esminiais pasirinkimo klausimais ir jį
informuoja apie šių politikos krypčių raidą. Jis užtikrina, kad būtų
tinkamai atsižvelgta į Europos Parlamento požiūrį. Specialieji atstovai
gali dalyvauti informuojant Europos Parlamentą.

Europos Parlamentas gali teikti Tarybai ir vyriausiajam įgaliotiniui
paklausimus arba rekomendacijas. Jis du kartus per metus svarsto
pažangą, padarytą įgyvendinant bendrą užsienio ir saugumo politiką,
įskaitant bendrą saugumo ir gynybos politiką.

37 straipsnis

(ES sutarties ex 24 straipsnis)

Sąjunga gali sudaryti susitarimus su viena ar keliomis valstybėmis arba
tarptautinėmis organizacijomis šiame skyriuje numatytose srityse.

38 straipsnis

(ES sutarties ex 25 straipsnis)

Nepažeisdamas Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 240 straipsnio,
Politinis ir saugumo komitetas stebi tarptautinę padėtį bendrai užsienio
ir saugumo politikai priklausančiose srityse ir, Tarybos prašymu,
Sąjungos vyriausiojo įgaliotinio užsienio reikalams ir saugumo politikai
prašymu arba savo iniciatyva pateikdamas Tarybai nuomones, prisideda
prie politikos krypčių apibrėžimo. Jis taip pat, nepažeisdamas
vyriausiojo įgaliotinio įgaliojimų, stebi sutartų politikos
krypčių įgyvendinimą.

Šio skyriaus taikymo srityje Politinis ir saugumo komitetas Tarybos ir
vyriausiojo įgaliotinio atsakomybe atlieka 43 straipsnyje nurodytų
krizių valdymo operacijų politinę kontrolę ir joms strategiškai vadovauja.

Taryba gali įgalioti Komitetą krizės valdymo tikslu ir metu, kaip
nustato Taryba, priimti atitinkamus sprendimus, susijusius su tos
operacijos politine priežiūra ir strateginiu vadovavimu.

39 straipsnis

Laikantis Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 16 straipsnio ir
nukrypstant nuo jo 2 dalies, Taryba priima sprendimą, nustatantį fizinių
asmenų apsaugos valstybėms narėms tvarkant asmens duomenis, kai vykdoma
veikla yra susijusi su šio skyriaus taikymo sritimi, taisykles ir laisvo
tokių duomenų judėjimo taisykles. Nepriklausomos įstaigos kontroliuoja,
kaip laikomasi tų taisyklių.

40 straipsnis

(ES sutarties ex 47 straipsnis)

Bendros užsienio ir saugumo politikos įgyvendinimas nedaro poveikio
Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 3–6 straipsniuose nurodytų
Sąjungos kompetencijų vykdymui Sutartyse nustatytų procedūrų taikymui ir
numatytų institucijų įgaliojimų atitinkamai apimčiai.

Taip pat minėtuose straipsniuose nurodytos politikos įgyvendinimas
nedaro poveikio Sąjungos kompetencijų pagal šį skyrių vykdymui Sutartyse
nustatytų procedūrų taikymui ir numatytų institucijų įgaliojimų
atitinkamai apimčiai.

41 straipsnis

(ES sutarties ex 28 straipsnis)

1.   Administracinės išlaidos, kurias institucijos patiria įgyvendinant
šį skyrių, finansuojamos iš Sąjungos biudžeto.

2.   Einamosios išlaidos, susidarančios įgyvendinant šį skyrių, taip pat
yra finansuojamos iš Sąjungos biudžeto, išskyrus tokias išlaidas, kurios
atsiranda dėl karinio arba gynybinio pobūdžio operacijų, ir atvejus, kai
Taryba vieningai nusprendžia kitaip.

Tais atvejais, kai išlaidos nefinansuojamos iš Sąjungos biudžeto, jas
finansuoja valstybės narės pagal bendrojo nacionalinio produkto dydį,
jeigu Taryba vieningai nenusprendžia kitaip. Valstybės narės, kurių
atstovai pagal 31 straipsnio 1 dalies antrąją pastraipą Taryboje yra
padarę oficialų pareiškimą, neprivalo prisidėti prie išlaidų,
atsirandančių dėl karinio arba gynybinio pobūdžio operacijų, finansavimo.

3.   Taryba priima sprendimą, nustatantį konkrečias procedūras,
garantuojančias galimybę greitai pasinaudoti Sąjungos biudžeto
asignavimais skubiam iniciatyvų bendros užsienio ir saugumo politikos
srityje finansavimui ir ypač pasirengimui 42 straipsnio 1 dalyje ir
43 straipsnyje nurodytoms misijoms. Ji sprendžia pasikonsultavusi su
Europos Parlamentu.

Iš Sąjungos biudžeto nefinansuojama pasirengimo 42 straipsnio 1 dalyje
ir 43 straipsnyje nurodytoms misijoms veikla finansuojama iš valstybių
narių įnašų sudaryto pradinio fondo.

Taryba, remdamasi Sąjungos vyriausiojo įgaliotinio užsienio reikalams ir
saugumo politikai pasiūlymu, kvalifikuota balsų dauguma priima
sprendimus, nustatančius:

a)

	

pradinio fondo įsteigimo ir finansavimo procedūras, ypač į fondą
skiriamas sumas;

b)

	

pradinio fondo administravimo procedūras;

c)

	

finansų kontrolės procedūras.

Kai pagal 42 straipsnio 1 dalį ir 43 straipsnį numatyta misija negali
būti finansuojama iš Sąjungos biudžeto, Taryba įgalioja vyriausiąjį
įgaliotinį naudotis šiuo fondu. Vyriausiasis įgaliotinis dėl šių
įgaliojimų įgyvendinimo atsiskaito Tarybai.

2 SKIRSNIS

NUOSTATOS DĖL BENDROS SAUGUMO IR GYNYBOS POLITIKOS

42 straipsnis

(ES sutarties ex 17 straipsnis)

1.   Bendra saugumo ir gynybos politika yra sudėtinė bendros užsienio ir
saugumo politikos dalis. Ji užtikrina Sąjungos operaciniam veiksnumui
reikalingus civilinius ir karinius pajėgumus. Sąjunga gali jais naudotis
vykdydama misijas už Sąjungos ribų, skirtas taikos palaikymui, konfliktų
prevencijai ir tarptautinio saugumo stiprinimui laikantis Jungtinių
Tautų Chartijos principų. Šiems uždaviniams vykdyti naudojami valstybių
narių suteikti pajėgumai.

2.   Bendra saugumo ir gynybos politika apima laipsnišką bendros
Sąjungos gynybos politikos kūrimą. Tai sudarys sąlygas pereiti prie
bendros gynybos, jei tokį sprendimą vieningai priims Europos Vadovų
Taryba. Tokiu atveju ji rekomenduoja valstybėms narėms tokį sprendimą
priimti pagal jų atitinkamus konstitucinius reikalavimus.

Sąjungos politika pagal šį skirsnį nesumenkina tam tikrų valstybių narių
saugumo ir gynybos politikos specifinio pobūdžio, gerbia tam tikrų
valstybių narių, manančių, kad jų bendra gynyba yra įgyvendinama Šiaurės
Atlanto sutarties organizacijoje (NATO), įsipareigojimus pagal Šiaurės
Atlanto sutartį ir yra suderinama su toje struktūroje nustatyta bendra
saugumo ir gynybos politika.

3.   Valstybės narės, siekdamos įgyvendinti bendrą saugumo ir gynybos
politiką, kad prisidėtų prie Tarybos apibrėžtų tikslų įgyvendinimo,
suteikia Sąjungai savo civilinius ir karinius pajėgumus. Tos valstybės
narės, kurios tarpusavyje suformuoja daugiašales pajėgas, taip pat gali
sudaryti galimybę pasinaudoti tomis pajėgomis vykdant bendrą saugumo ir
gynybos politiką.

Valstybės narės įsipareigoja laipsniškai tobulinti savo karinius
pajėgumus. Gynybos pajėgumų plėtojimo, mokslinių tyrimų, įsigijimų ir
ginkluotės srityje agentūra (toliau – Europos gynybos agentūra) nustato
operacinius poreikius, skatina priemones šių poreikių įgyvendinimui,
padeda nustatyti ir prireikus įgyvendinti visas reikalingas priemones
pramoninei ir technologinei gynybos sektoriaus bazei stiprinti,
dalyvauja nustatant Europos pajėgumų ir ginkluotės politiką bei padeda
Tarybai įvertinti karinių pajėgumų tobulinimą.

4.   Sprendimai dėl bendros saugumo ir gynybos politikos, įskaitant
tuos, kurie skirti inicijuoti šiame straipsnyje numatytą misiją,
vieningai priimami Tarybos remiantis Sąjungos vyriausiojo įgaliotinio
užsienio reikalams ir saugumo politikai pasiūlymu arba valstybės narės
iniciatyva. Vyriausiasis įgaliotinis, prireikus kartu su Komisija, gali
pasiūlyti naudotis tiek nacionalinėmis priemonėmis, tiek Sąjungos
instrumentais.

5.   Siekiant išsaugoti Sąjungos vertybes ir pasitarnauti jos
interesams, Taryba gali pavesti grupei valstybių narių vykdyti misiją
Sąjungos sistemoje. Tokios misijos vykdymą reglamentuoja 44 straipsnis.

6.   Tos valstybės narės, kurių kariniai pajėgumai atitinka aukštesnius
kriterijus ir kurios tarpusavyje yra susaistytos didesniais
įsipareigojimais šioje srityje, dėl sudėtingiausių misijų nustato
nuolatinį struktūrizuotą bendradarbiavimą Sąjungos sistemoje. Šį
bendradarbiavimą reglamentuoja 46 straipsnis. Jis neturi poveikio
43 straipsnio nuostatoms.

7.   Jei valstybė narė patiria karinę agresiją savo teritorijoje, kitos
valstybės narės, vadovaudamosi Jungtinių Tautų chartijos 51 straipsniu,
jos atžvilgiu yra įpareigotos jai teikti visokeriopą įmanomą pagalbą ir
paramą. Tai nepažeidžia kai kurių valstybių narių saugumo ir gynybos
politikos specifikos.

Įsipareigojimai ir bendradarbiavimas šioje srityje atitinka narystės
Šiaurės Atlanto sutarties organizacijoje įsipareigojimus, o Šiaurės
Atlanto sutarties organizacija išlieka valstybių, kurios yra jos narės,
kolektyvinės gynybos pagrindu ir jos įgyvendinimo forumu.

43 straipsnis

1.   42 straipsnio 1 dalyje nurodytas misijas, kurias vykdydama Sąjunga
gali naudoti civilines ir karines priemones, sudaro bendri
nusiginklavimo veiksmai, humanitarinės ir gelbėjimo, karinio
konsultavimo ir pagalbos, konfliktų prevencijos ir taikos palaikymo,
kovinių pajėgų vykdomos krizių valdymo misijos, įskaitant taikdarystę ir
pokonfliktinio stabilizavimo operacijas. Visos šios misijos gali
prisidėti kovojant su terorizmu, taip pat remiant trečiąsias šalis, savo
teritorijose kovojančias prieš terorizmą.

2.   Taryba priima sprendimus dėl misijų, numatytų 1 dalyje,
apibrėžiančių jų tikslus, apimtį ir bendruosius įgyvendinimo būdus.
Sąjungos vyriausiasis įgaliotinis užsienio reikalams ir saugumo
politikai, prižiūrimas Tarybos bei palaikydamas glaudų ir nuolatinį ryšį
su Politiniu ir saugumo komitetu, užtikrina tokių misijų civilinių ir
karinių aspektų koordinavimą.

44 straipsnis

1.   Sprendimais priimtais remiantis 43 straipsniu, Taryba gali pavesti
įgyvendinti misiją valstybių narių, kurios nori ją vykdyti ir turi tam
reikalingus pajėgumus, grupei. Tokios valstybės narės kartu su Sąjungos
vyriausiuoju įgaliotiniu užsienio reikalams ir saugumo politikai dėl
misijos valdymo susitaria tarpusavyje.

2.   Misijos vykdyme dalyvaujančios valstybės narės savo iniciatyva arba
kitos valstybės narės prašymu reguliariai informuoja Tarybą apie esamą
padėtį. Dalyvaujančios valstybės narės nedelsdamos kreipiasi į Tarybą,
jei misijos vykdymas sukelia sunkias pasekmes arba dėl to reikia iš
dalies keisti 1 dalyje nurodytuose sprendimuose apibrėžtus misijos
tikslą, apimtį ar būdus. Tokiais atvejais reikalingus sprendimus priima
Taryba.

45 straipsnis

1.   42 straipsnio 3 dalyje nurodyta Europos gynybos agentūra, kurią
prižiūri Taryba, vykdo šias užduotis:

a)

	

padeda nustatyti valstybių narių karinių pajėgumų tikslus ir įvertinti,
kaip valstybės narės laikosi dėl pajėgumų duotų įsipareigojimų;

b)

	

skatina operacijų vykdymo poreikių suderinimą bei veiksmingų, suderinamų
įsigijimo metodų priėmimą;

c)

	

siūlo daugiašalius projektus, siekiant įgyvendinti karinių pajėgumų
tikslus, ir užtikrina valstybių narių įgyvendinamų programų koordinavimą
ir konkrečių bendradarbiavimo programų valdymą;

d)

	

remia mokslinius tyrimus gynybos technologijų srityje bei koordinuoja ir
planuoja bendrus mokslinius tyrimus ir paiešką techninių sprendimų,
tenkinančių būsimus operacinius poreikius;

e)

	

padeda nustatyti ir, prireikus, įgyvendina visas gynybos sektoriaus
pramonės ir technologijų pagrindo stiprinimui bei karinių išlaidų
veiksmingumo didinimui naudingas priemones.

2.   Europos gynybos agentūra yra atvira visoms valstybėms narėms,
pageidaujančioms dalyvauti jos veikloje. Taryba, spręsdama kvalifikuota
balsų dauguma, priima sprendimą, apibrėžiantį Agentūros statutą,
būstinės vietą ir veiklos nuostatus. Tame sprendime atsižvelgiama į
veiksmingo dalyvavimo Agentūros veikloje lygį. Agentūroje sudaromos
atskiros grupės, jungiančios bendruose projektuose dalyvaujančias
valstybes nares. Kiek tai būtina Agentūra savo užduotis vykdo
palaikydama ryšį su Komisija.

46 straipsnis

1.   42 straipsnio 6 dalyje nurodytame nuolatiniame struktūrizuotame
bendradarbiavime pageidaujančios dalyvauti valstybės narės,
atitinkančios kriterijus ir prisiėmusios įsipareigojimus dėl karinių
pajėgumų, kurie nurodyti Protokole dėl nuolatinio struktūrizuoto
bendradarbiavimo, apie savo ketinimą praneša Tarybai ir Sąjungos
vyriausiajam įgaliotiniui užsienio reikalams ir saugumo politikai.

2.   Per tris mėnesius nuo 1 dalyje nurodyto pranešimo Taryba priima
sprendimą, nustatantį nuolatinį struktūrizuotą bendradarbiavimą ir
dalyvaujančių valstybių narių sąrašą. Taryba sprendžia kvalifikuota
balsų dauguma pasikonsultavusi su vyriausiuoju įgaliotiniu.

3.   Kiekviena valstybė narė, vėliau pageidaujanti dalyvauti
nuolatiniame struktūrizuotame bendradarbiavime, apie savo ketinimą
praneša Tarybai ir vyriausiajam įgaliotiniui.

Taryba priima sprendimą, patvirtinantį atitinkamos valstybės narės, kuri
atitinka Protokolo dėl nuolatinio struktūrizuoto bendradarbiavimo 1 ir 2
straipsniuose nurodytus kriterijus ir prisiima juose nurodytus
įsipareigojimus, dalyvavimą. Taryba sprendžia kvalifikuota balsų dauguma
pasikonsultavusi su vyriausiuoju įgaliotiniu. Balsavime dalyvauja tik
dalyvaujančioms valstybėms narėms atstovaujantys Tarybos nariai.

Kvalifikuota balsų dauguma apibrėžiama pagal Sutarties dėl Europos
Sąjungos veikimo 238 straipsnio 3 dalies a punktą.

4.   Jei dalyvaujanti valstybė narė nebeatitinka kriterijų arba
nebesugeba vykdyti įsipareigojimų, nurodytų Protokolo dėl nuolatinio
struktūrizuoto bendradarbiavimo 1 ir 2 straipsniuose, Taryba gali
priimti atitinkamos valstybės narės dalyvavimą sustabdantį sprendimą.

Taryba sprendžia kvalifikuota balsų dauguma. Balsavime dalyvauja tik
Tarybos nariai, atstovaujantys dalyvaujančioms valstybėms narėms,
išskyrus atitinkamą valstybę narę.

Kvalifikuota balsų dauguma apibrėžiama pagal Sutarties dėl Europos
Sąjungos veikimo 238 straipsnio 3 dalies a punktą.

5.   Kiekviena dalyvaujanti valstybė narė, kuri pageidauja pasitraukti
iš nuolatinio struktūrizuoto bendradarbiavimo, apie savo sprendimą
praneša Tarybai, kuri pažymi, kad atitinkama valstybė narė nuolatiniame
struktūrizuotame bendradarbiavime nebedalyvauja.

6.   Nuolatinio struktūrizuoto bendradarbiavimo sistemoje Tarybos
priimti sprendimai ir rekomendacijos, išskyrus nurodytuosius 2–5 dalyse,
priimami vieningai. Taikant šią dalį, balsų vieningumą sudaro tik
dalyvaujančių valstybių narių atstovų balsai.

VI ANTRAŠTINĖ DALIS

BAIGIAMOSIOS NUOSTATOS

47 straipsnis

Sąjunga yra juridinis asmuo.

48 straipsnis

(ES sutarties ex 48 straipsnis)

1.   Sutartys gali būti iš dalies keičiamos laikantis įprastos peržiūros
procedūros. Jos taip pat gali būti iš dalies keičiamos laikantis
supaprastintų peržiūros procedūrų.

2.   Bet kurios valstybės narės vyriausybė, Europos Parlamentas ar
Komisija gali teikti Tarybai projektus dėl Sutarčių keitimo. Šiais
projektais, be kita ko, gali būti siekiama padidinti ar sumažinti
Sutartimis Sąjungai suteiktą kompetenciją. Šiuos projektus Europos
Vadovų Tarybai teikia Taryba ir apie tai pranešama nacionaliniams
parlamentams.

3.   Jei Europos Vadovų Taryba, pasikonsultavusi su Europos Parlamentu
ir Komisija, paprastąja balsu dauguma priima sprendimą nagrinėti
pasiūlytus pakeitimus, Europos Vadovų Tarybos pirmininkas sušaukia
nacionalinių parlamentų atstovų, valstybių narių vadovų ar jų
vyriausybių vadovų, Europos Parlamento ir Komisijos atstovų konventą.
Dėl institucinių pakeitimų pinigų srityje taip pat konsultuojamasi su
Europos centriniu banku. Konventas nagrinėja projektus dėl peržiūros ir
bendru sutarimu priima 4 dalyje numatytai valstybių narių vyriausybių
atstovų konferencijai skirtą rekomendaciją.

Europos Vadovų Taryba, gavusi Europos Parlamento pritarimą, paprasta
balsų dauguma gali nuspręsti nešaukti konvento, jei pasiūlytų pakeitimų
apimtis neduoda tam pagrindo. Pastaruoju atveju Europos Vadovų Taryba
nustato įgaliojimus valstybių narių vyriausybių atstovų konferencijai.

4.   Valstybių narių vyriausybių atstovų konferenciją šaukia Tarybos
pirmininkas Sutarčių pakeitimams bendru sutarimu nustatyti.

Pakeitimai įsigalioja visoms valstybėms narėms juos ratifikavus pagal
savo atitinkamas konstitucines nuostatas.

5.   Jei praėjus dvejiems metams po Sutarties, iš dalies keičiančios
Sutartis, pasirašymo, keturi penktadaliai valstybių narių yra ją
ratifikavę, o viena ar daugiau valstybių narių yra susidūrusios su
sunkumais ją ratifikuojant, šis klausimas perduodamas svarstyti Europos
Vadovų Tarybai.

6.   Kiekvienos valstybės narės vyriausybė, Europos Parlamentas arba
Komisija gali teikti Europos Vadovų Tarybai projektus peržiūrėti visas
Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo trečios dalies nuostatas dėl
Sąjungos vidaus politikos ir veiksmų arba jų dalį.

Europos Vadovų Taryba gali priimti sprendimą, iš dalies keičiantį visas
Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo trečios dalies nuostatas arba jų
dalį. Europos Vadovų Taryba, pasikonsultavusi su Europos Parlamentu ir
Komisija, taip pat su Europos centriniu banku, institucinių pakeitimų
pinigų srityje atveju sprendžia vieningai. Šis sprendimas įsigalioja tik
po to, kai jį pagal savo atitinkamas konstitucines nuostatas patvirtina
valstybės narės.

Antrojoje pastraipoje nurodytas sprendimas negali padidinti Sutartimis
Sąjungai suteiktos kompetencijos.

7.   Kai Sutartyje dėl Europos Sąjungos veikimo arba šios Sutarties V
antraštinėje dalyje numatyta, kad Taryba sprendimus tam tikroje srityje
arba tam tikru atveju priima vieningai, Europos Vadovų Taryba gali
priimti sprendimą, leidžiantį Tarybai toje srityje arba tuo atveju
priimti sprendimą kvalifikuota balsų dauguma. Ši pastraipa netaikoma
karinio pobūdžio sprendimams arba sprendimams gynybos srityje.

Kai Sutartyje dėl Europos Sąjungos veikimo numatyta, kad Taryba priima
teisėkūros procedūra priimamus aktus pagal specialią teisėkūros
procedūrą, Europos Vadovų Taryba gali priimti sprendimą, leidžiantį
tokius aktus priimti pagal įprastą teisėkūros procedūrą.

Apie bet kokią iniciatyvą, kurios Europos Vadovų Taryba imasi remdamasi
pirmąja arba antrąja pastraipa, pranešama nacionaliniams parlamentams.
Jei per šešis mėnesius nuo tokio pranešimo dienos nacionalinis
parlamentas pareiškia nepritarimą, pirmoje arba antrojoje pastraipoje
nurodytas sprendimas nėra priimamas. Jei nepritarimas nepareiškiamas,
Europos Vadovų Taryba gali priimti minėtą sprendimą.

Europos Vadovų Taryba, gavusi Europos Parlamento savo narių balsų
dauguma patvirtintą pritarimą, pirmoje arba antrojoje pastraipoje
nurodytus sprendimus priima vieningai.

49 straipsnis

(ES sutarties ex 49 straipsnis)

Kiekviena Europos valstybė, gerbianti 2 straipsnyje nurodytas vertybes
ir įsipareigojusi jas remti, gali pareikšti norą tapti Sąjungos nare.
Apie tokį prašymą pranešama Europos Parlamentui ir nacionaliniams
parlamentams. Sąjungos nare tapti norinti valstybė pateikia prašymą
Tarybai, kuri, pasikonsultavusi su Komisija ir gavusi Europos Parlamento
narių balsų daugumos pritarimą, sprendžia vieningai. Atsižvelgiama į
tinkamumo narystei kriterijus, dėl kurių susitarė Europos Vadovų Taryba.

Priėmimo sąlygos ir sutarčių, kuriomis grindžiama Sąjunga,
pritaikomosios pataisos, reikalingos tokiam priėmimui, nustatomos
valstybių narių ir paraišką pateikusios valstybės susitarimu. Šis
susitarimas pateikiamas visoms susitariančioms valstybėms ratifikuoti
pagal jų atitinkamas konstitucines nuostatas.

50 straipsnis

1.   Bet kuri valstybė narė pagal savo konstitucines nuostatas gali
nuspręsti išstoti iš Sąjungos.

2.   Nusprendusi išstoti iš Sąjungos valstybė narė apie savo ketinimą
praneša Europos Vadovų Tarybai. Vadovaudamasi Europos Vadovų Tarybos
pateiktomis gairėmis, Sąjunga susidera ir sudaro su ta valstybe
susitarimą, kuriame nustatoma išstojimo iš Sąjungos tvarka atsižvelgiant
į pagrindinius būsimų tos valstybės santykių su Sąjunga principus. Dėl
šio susitarimo deramasi pagal Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 218
straipsnio 3 dalį. Gavusi Europos Parlamento pritarimą, jį Sąjungos
vardu sudaro Taryba spręsdama kvalifikuota balsų dauguma.

3.   Jei Europos Vadovų Taryba, susitarusi su išstojančia valstybe nare,
vieningai nenusprendžia pratęsti termino, Sutartys tai valstybei nustoja
galioti nuo susitarimo dėl išstojimo įsigaliojimo dienos arba, jei tokio
susitarimo nėra, praėjus dvejiems metams po to, kai gaunamas šio
straipsnio 2 dalyje nurodytas pranešimas.

4.   Taikant 2 ir 3 dalį, Europos Vadovų Tarybos ar Tarybos narys,
atstovaujantis išstojančiai valstybei narei, nedalyvauja Europos Vadovų
Taryboje ar Taryboje dėl išstojančios valstybės vykstančiose diskusijose
ar dėl jos priimant sprendimus.

Kvalifikuota balsų dauguma apibrėžiama pagal Sutarties dėl Europos
Sąjungos veikimo 238 straipsnio 3 dalies b punktą.

5.   Jei iš Sąjungos išstojusi valstybė vėl prašo ją priimti į Sąjungą,
tokiam prašymui taikoma 49 straipsnyje nustatyta tvarka.

51 straipsnis

Prie Sutarčių pridedami protokolai ir priedai sudaro neatskiriamą
Sutarčių dalį.

52 straipsnis

1.   Šios Sutartys taikomos Belgijos Karalystei, Bulgarijos Respublikai,
Čekijos Respublikai, Danijos Karalystei, Vokietijos Federacinei
Respublikai, Estijos Respublikai, Airijai, Graikijos Respublikai,
Ispanijos Karalystei, Prancūzijos Respublikai, Kroatijos Respublikai,
Italijos Respublikai, Kipro Respublikai, Latvijos Respublikai, Lietuvos
Respublikai, Liuksemburgo Didžiajai Hercogystei, Vengrijos Respublikai,
Maltos Respublikai, Nyderlandų Karalystei, Austrijos Respublikai,
Lenkijos Respublikai, Portugalijos Respublikai, Rumunijai,
Slovėnijos Respublikai, Slovakijos Respublikai, Suomijos Respublikai,
Švedijos Karalystei bei Jungtinei Didžiosios Britanijos ir Šiaurės
Airijos Karalystei.

2.   Teritorinė Sutarčių taikymo sritis patikslinta Sutarties dėl
Europos Sąjungos veikimo 355 straipsnyje.

53 straipsnis

(ES sutarties ex 51 straipsnis)

Ši Sutartis sudaryta neribotam laikui.

54 straipsnis

(ES sutarties ex 52 straipsnis)

1.   Aukštosios Susitariančios Šalys šią Sutartį ratifikuoja pagal savo
atitinkamas konstitucines nuostatas. Ratifikavimo dokumentai deponuojami
Italijos Respublikos Vyriausybei.

2.   Ši Sutartis įsigalioja 1993 m. sausio 1 d., jeigu visi ratifikavimo
dokumentai jau bus deponuoti, arba, jei taip nepadaroma, pirmą kito
mėnesio dieną po to, kai ratifikavimo dokumentus deponuoja paskutinė
valstybė signatarė.

55 straipsnis

(ES sutarties ex 53 straipsnis)

1.   Ši vienu originaliu egzemplioriumi sudaryta Sutartis, kurios
tekstai airių, anglų, čekų, bulgarų, danų, estų, graikų, ispanų, italų,
kroatų, latvių, lenkų, lietuvių, maltiečių, olandų, portugalų, prancūzų,
rumunų, slovakų, slovėnų, suomių, švedų, vengrų ir vokiečių kalbomis yra
autentiški, deponuojama Italijos Respublikos Vyriausybės archyvuose,
o Italijos Respublikos Vyriausybė patvirtintą Sutarties kopiją perduoda
kitų valstybių signatarių vyriausybėms.

2.   Ši Sutartis gali būti išversta ir į bet kurias kitas valstybių
narių nustatytas kalbas, kurios pagal šių valstybių narių konstitucinę
tvarką yra oficialios kalbos visoje jų teritorijoje arba jos dalyje.
Atitinkamos valstybės narės pateikia patvirtintą tokių vertimų kopiją,
kuri yra deponuojama Tarybos archyvuose.

TAI PALIUDYDAMI šią Sutartį pasirašė toliau nurodyti įgaliotieji atstovai.

Sudaryta tūkstantis devyni šimtai devyniasdešimt antrų metų vasario
septintą dieną Mastrichte.

(pasirašiusiųjų sąrašas nepateikiamas)

------------------------------------------------------------------------

(1) <#ntc1-C_2016202LT.01001301-E0001>  Nuo to laiko Europos Sąjungos
narėmis tapo Bulgarijos Respublika, Čekijos Respublika, Estijos
Respublika, Kroatijos Respublika, Kipro Respublika, Latvijos Respublika,
Lietuvos Respublika, Vengrija , Maltos Respublika, Austrijos Respublika,
Lenkijos Respublika, Rumunija, Slovėnijos Respublika, Slovakijos
Respublika, Suomijos Respublika ir Švedijos Karalystė.

(2) <#ntc2-C_2016202LT.01001301-E0002>  Ši nuoroda yra indikacinė. Dėl
išsamesnės informacijos žiūrėti buvusiųjų ir naujų sutarčių numeracijos
atitikties lenteles.

------------------------------------------------------------------------

SUTARTIS DĖL EUROPOS SĄJUNGOS VEIKIMO (SUVESTINĖ REDAKCIJA)

PREAMBULĖ

JO DIDENYBĖ BELGŲ KARALIUS, VOKIETIJOS FEDERACINĖS RESPUBLIKOS
PREZIDENTAS, PRANCŪZIJOS RESPUBLIKOS PREZIDENTAS, ITALIJOS RESPUBLIKOS
PREZIDENTAS, JOS PRAKILNYBĖ LIUKSEMBURGO DIDŽIOJI HERCOGIENĖ, JOS
DIDENYBĖ NYDERLANDŲ KARALIENĖ (1) <#ntr1-C_2016202LT.01004701-E0001>

PASIRYŽĘ sukurti glaudesnės Europos tautų sąjungos pamatus,

NUSPRENDĘ bendrais veiksmais, kuriais šalinamos Europą skaldančios
kliūtys, užtikrinti savo valstybių ekonominę ir socialinę pažangą,

TEIGDAMI, kad esminis jų pastangų siekis – nuolat gerinti savo tautų
gyvenimo ir darbo sąlygas,

SUVOKDAMI, kad šalinant esamas kliūtis reikia imtis suderintų veiksmų
patvariai plėtrai, subalansuotai prekybai ir sąžiningai konkurencijai
užtikrinti,

NORĖDAMI stiprinti savo šalių ekonomikos vienybę ir užtikrinti darnią
jos plėtrą mažinant įvairių regionų skirtumus ir mažiau išsivysčiusių
regionų atsilikimą,

TROKŠDAMI bendra prekybos politika prisidėti prie nuoseklaus
tarptautinės prekybos apribojimų panaikinimo,

SIEKDAMI pagal Jungtinių Tautų Chartijos principus stiprinti Europą ir
užjūrio šalis siejantį solidarumą bei užtikrinti jų gerovės kilimą,

NUSPRENDĘ šitaip telkdami savo išteklius išsaugoti ir stiprinti taiką ir
laisvę bei ragindami kitas Europos tautas, kurios laikosi to paties
idealo, paremti jų pastangas,

PASIRYŽĘ skatinti savo tautas kuo labiau plėsti žinias per plačiai
prieinamą švietimą ir nuolatinį jų atnaujinimą,

(įgaliotųjų atstovų sąrašas nepateikimas)

PIRMOJI DALIS

PRINCIPAI

1 straipsnis

1.   Ši Sutartis nustato Sąjungos veikimą ir apibrėžia jos kompetencijos
sritis bei naudojimosi ja apimtį ir būdus.

2.   Ši Sutartis ir Europos Sąjungos sutartis yra Sutartys, kuriomis
grindžiama Sąjunga. Šios dvi Sutartys, turinčios tokią pačią teisinę
galią, vadinamos „Sutartimis“.

I ANTRAŠTINĖ DALIS

SĄJUNGOS KOMPETENCIJOS KATEGORIJOS IR SRITYS

2 straipsnis

1.   Kai Sutartys konkrečioje srityje suteikia Sąjungai išimtinę
kompetenciją, tik Sąjunga gali priimti teisiškai privalomus aktus, o
valstybės narės pačios tai daryti gali tik Sąjungai įgaliojus arba jei
to reikia Sąjungos aktams įgyvendinti.

2.   Kai Sutartys konkrečioje srityje suteikia Sąjungai kompetenciją,
kurią ji dalijasi su valstybėmis narėmis, Sąjunga ir valstybės narės
gali toje srityje priimti teisiškai privalomus aktus. Valstybės narės
naudojasi savo kompetencija tiek, kiek Sąjunga nepasinaudojo savo
kompetencija. Valstybės narės vėl naudojasi savo kompetencija tiek, kiek
Sąjunga nusprendė nesinaudoti savo kompetencija.

3.   Valstybės narės koordinuoja savo ekonominę ir užimtumo politiką
pagal šioje Sutartyje numatytas sąlygas, kurių apibrėžimas priklauso
Sąjungos kompetencijai.

4.   Pagal Europos Sąjungos sutarties nuostatas Sąjungos kompetencijai
priklauso apibrėžti ir įgyvendinti bendrą užsienio ir saugumo politiką,
įskaitant laipsnišką bendros gynybos politikos formavimą.

5.   Sutartyse nustatytose tam tikrose srityse ir jose nustatytomis
sąlygomis Sąjungos kompetencijai priklauso atlikti veiksmus siekiant
paremti, koordinuoti ar papildyti valstybių narių veiksmus nepanaikinant
jų kompetencijos tose srityse.

Sąjungos teisiškai privalomi aktai, priimami remiantis su šiomis
sritimis susijusiomis Sutarčių nuostatomis, negali apimti valstybių
narių įstatymų ir kitų teisės aktų suderinimo.

6.   Naudojimosi Sąjungos kompetencija apimtį ir būdus nustato Sutarčių
nuostatos, skirtos kiekvienai konkrečiai sričiai.

3 straipsnis

1.   Sąjunga turi išimtinę kompetenciją šiose srityse:

a)

	

muitų sąjungos;

b)

	

vidaus rinkos veikimui būtinų konkurencijos taisyklių nustatymo;

c)

	

pinigų politikos valstybėms narėms, kurių valiuta yra euro;

d)

	

biologinių jūrų išteklių apsaugos pagal bendrą žuvininkystės politiką;

e)

	

bendros prekybos politikos.

2.   Sąjunga taip pat naudojasi išimtine kompetencija tarptautiniams
susitarimams sudaryti, kai jų sudarymas yra numatytas Sąjungos
teisėkūros procedūra priimtame akte arba yra būtinas, kad Sąjunga galėtų
naudotis savo vidaus kompetencija, arba jei jų sudarymas gali daryti
poveikį bendroms taisyklėms ar pakeisti jų taikymo sritį.

4 straipsnis

1.   Sąjunga dalijasi kompetencija su valstybėmis narėmis, kai Sutartys
jai suteikia kompetenciją, nesusijusią su 3 ir 6 straipsniuose
nurodytomis sritimis.

2.   Pasidalijamajai Sąjungos ir valstybių narių kompetencijai
priskiriamos šios pagrindinės sritys:

a)

	

vidaus rinka;

b)

	

šioje Sutartyje apibrėžti socialinės politikos aspektai;

c)

	

ekonominė, socialinė ir teritorinė sanglauda;

d)

	

žemės ūkis ir žuvininkystė, išskyrus biologinių jūrų išteklių apsaugą;

e)

	

aplinkosauga;

f)

	

vartotojų apsauga;

g)

	

transportas;

h)

	

transeuropiniai tinklai;

i)

	

energetika;

j)

	

laisvės, saugumo ir teisingumo erdvė;

k)

	

šioje Sutartyje apibrėžti bendrų visuomenės sveikatos saugos problemų
aspektai.

3.   Mokslinių tyrimų, technologijų plėtros ir kosmoso srityse Sąjungos
kompetencijai priklauso imtis veiksmų, ypač programoms apibrėžti ir
įgyvendinti, tačiau naudojimasis šia kompetencija negali trukdyti
valstybėms narėms naudotis savo kompetencija.

4.   Bendradarbiavimo vystymosi labui ir humanitarinės pagalbos srityse
Sąjungos kompetencijai priklauso imtis veiksmų ir vykdyti bendrą
politiką, tačiau naudojimasis šia kompetencija negali trukdyti
valstybėms narėms naudotis savo kompetencija.

5 straipsnis

1.   Valstybės narės koordinuoja savo ekonominę politiką Sąjungos
viduje. Šiuo tikslu Taryba patvirtina priemones, visų pirma šios
politikos bendrąsias gaires.

Specialiosios nuostatos taikomos valstybėms narėms, kurių valiuta yra euro.

2.   Sąjunga imasi priemonių, užtikrinančių valstybių narių užimtumo
politikos koordinavimą, pirmiausia nubrėždama šios politikos gaires.

3.   Sąjunga gali imtis iniciatyvos siekdama užtikrinti valstybių narių
socialinės politikos koordinavimą.

6 straipsnis

Sąjungos kompetencijai priklauso remti, koordinuoti ar papildyti
valstybių narių veiksmus. Europos lygiu tokių veiksmų sritys apima:

a)

	

žmogaus sveikatos apsaugą ir gerinimą;

b)

	

pramonę;

c)

	

kultūrą;

d)

	

turizmą;

e)

	

švietimą, profesinį mokymą, jaunimą ir sportą;

f)

	

civilinę saugą;

g)

	

administracinį bendradarbiavimą.

II ANTRAŠTINĖ DALIS

BENDRAI TAIKOMOS NUOSTATOS

7 straipsnis

Sąjunga užtikrina savo politikos krypčių ir veiksmų suderinimą
atsižvelgdama į visus savo tikslus ir vadovaudamasi kompetencijos
suteikimo principu.

8 straipsnis

(EB sutarties ex 3 straipsnio 2 dalis)  (2)
<#ntr2-C_2016202LT.01004701-E0002>

Visuose savo veiksmuose Sąjunga siekia pašalinti moterų ir vyrų
nelygybės apraiškas ir diegti jų lygybę.

9 straipsnis

Nustatydama ir įgyvendindama savo politikos kryptis ir veiksmus, Sąjunga
atsižvelgia į reikalavimus, susijusius su didelio užimtumo skatinimu,
tinkamos socialinės apsaugos užtikrinimu, kova su socialine atskirtimi,
aukšto lygio švietimu, mokymu ir žmonių sveikatos apsauga.

10 straipsnis

Nustatydama ir įgyvendindama savo politikos kryptis ir veiksmus, Sąjunga
siekia kovoti su bet kokia diskriminacija dėl lyties, rasinės arba
etninės kilmės, religijos ar įsitikinimų, negalios, amžiaus arba
seksualinės orientacijos.

11 straipsnis

(EB sutarties ex 6 straipsnis)

Nustatant ir įgyvendinant Sąjungos politikos ir veiklos kryptis, ypač
siekiant skatinti tvarią plėtrą, turi būti atsižvelgiama į aplinkos
apsaugos reikalavimus.

12 straipsnis

(EB sutarties ex 153 straipsnio 2 dalis)

Į vartotojų apsaugos reikalavimus atsižvelgiama nustatant bei
įgyvendinant kitas Sąjungos politikos ir veiklos kryptis.

13 straipsnis

Rengdamos ir įgyvendindamos Sąjungos žemės ūkio, žuvininkystės politiką,
transporto politiką, vidaus rinkos, mokslinių tyrimų, technologijų
plėtros ir kosmoso politiką, Sąjunga ir valstybės narės turi
visokeriopai atsižvelgti į gyvūnų, kaip juslių gyvių, gerovės
reikalavimus, taip pat gerbti valstybių narių įstatymus ir kitus teisės
aktus, papročius, ypač susijusius su religinėmis apeigomis, kultūros
tradicijomis ir vietos paveldu.

14 straipsnis

(EB sutarties ex 16 straipsnis)

Nepažeisdamos Europos Sąjungos sutarties 4 straipsnio ir šios Sutarties
93, 106 ir 107 straipsnių ir atsižvelgdamos į tai, kokią vietą tarp
Sąjungos bendrųjų vertybių užima bendrus ekonominius interesus
tenkinančios paslaugos ir koks yra jų vaidmuo skatinant socialinę ir
teritorinę sanglaudą, Sąjunga ir valstybės narės pagal savo atitinkamus
įgaliojimus ir Sutarčių taikymo sritį rūpinasi, kad tokios paslaugos
būtų pagrįstos principais ir sąlygomis, ypač ekonominėmis ir
finansinėmis, kurios leistų joms atlikti savo užduotis. Europos
Parlamentas ir Taryba, priimdami reglamentus pagal įprastą teisėkūros
procedūrą, nustato šiuos principus ir sąlygas nepažeidžiant valstybių
narių kompetencijos, laikantis Sutarčių teikti, pavesti teikti ir
finansuoti tokias paslaugas.

15 straipsnis

(EB sutarties ex 255 straipsnis)

1.   Siekdamos skatinti tinkamą valdymą ir užtikrinti pilietinės
visuomenės dalyvavimą, Sąjungos institucijos, įstaigos ir organai veikia
kiek įmanoma gerbdami atvirumo principą.

2.   Europos Parlamento posėdžiai yra vieši, taip pat viešai posėdžiauja
ir Taryba, kai svarsto teisėkūros procedūra priimamo akto projektą ir
dėl jo balsuoja.

3.   Visi Sąjungos piliečiai ir visi fiziniai ar juridiniai asmenys,
gyvenantys ar turintys registruotą buveinę valstybėje narėje, turi
teisę, laikydamiesi pagal šio straipsnio šią dalį nustatytinų principų
bei sąlygų, susipažinti su Sąjungos institucijų, įstaigų ir organų
dokumentais bet kokiu pavidalu.

Bendruosius principus ir visuomenės arba asmens interesais grindžiamus
apribojimus, reglamentuojančius šią teisę susipažinti su dokumentais,
įprasta teisėkūros procedūra reglamentais nustato Europos Parlamentas ir
Taryba.

Kiekviena institucija, įstaiga ar organas savo Darbo tvarkos taisyklėse
užtikrina savo veiklos skaidrumą ir išsamiau išdėsto konkrečias savo
dokumentų prieinamumo nuostatas laikantis antrojoje pastraipoje nurodytų
reglamentų.

Europos Sąjungos Teisingumo Teismui, Europos centriniam bankui ir
Europos investicijų bankui ši dalis taikoma tik jiems vykdant
administracinio pobūdžio užduotis.

Europos Parlamentas ir Taryba užtikrina dokumentų, susijusių su
teisėkūros procedūromis, skelbimą antrojoje pastraipoje nurodytų
reglamentų nustatytomis sąlygomis.

16 straipsnis

(EB sutarties ex 286 straipsnis)

1.   Kiekvienas asmuo turi teisę į savo asmens duomenų apsaugą.

2.   Europos Parlamentas ir Taryba, spręsdami pagal įprastą teisėkūros
procedūrą, nustato fizinių asmenų apsaugos Sąjungos institucijoms,
įstaigoms ir organams bei valstybėms narėms tvarkant asmens duomenis,
kai vykdoma veikla yra susijusi su Sąjungos teisės taikymo sritimi,
taisykles ir laisvo tokių duomenų judėjimo taisykles. Nepriklausomos
įstaigos kontroliuoja, kaip laikomasi tų taisyklių.

Pagal šį straipsnį priimtos taisyklės nepažeidžia Europos Sąjungos
sutarties 39 straipsnyje numatytų konkrečių taisyklių.

17 straipsnis

1.   Sąjunga gerbia ir nepažeidžia valstybių narių bažnyčių ir religinių
asociacijų ar bendruomenių statuso, nustatyto pagal nacionalinę teisę.

2.   Sąjunga vienodai gerbia filosofinių ir nereliginių organizacijų
statusą, nustatytą nacionalinėje teisėje.

3.   Pripažindama tų bažnyčių ir organizacijų savitumą ir konkretų
įnašą, Sąjunga palaiko su jomis atvirą, skaidrų nuolatinį dialogą.

ANTROJI DALIS

NEDISKRIMINAVIMAS IR SĄJUNGOS PILIETYBĖ

18 straipsnis

(EB sutarties ex 12 straipsnis)

Sutarčių taikymo srityje, nepažeidžiant jose esančių specialių nuostatų,
draudžiama bet kokia diskriminacija dėl pilietybės.

Europos Parlamentas ir Taryba, spręsdami pagal įprastą teisėkūros
procedūrą, gali priimti tokią diskriminaciją draudžiančias taisykles.

19 straipsnis

(EB sutarties ex 13 straipsnis)

1.   Nepažeisdama kitų Sutarčių nuostatų ir neviršydama Sąjungai jomis
suteiktų įgaliojimų, Taryba spręsdama pagal specialią teisėkūros
procedūrą ir Europos Parlamentui pritarus, gali vieningai imtis
atitinkamų veiksmų, siekdama kovoti su diskriminacija dėl lyties,
rasinės arba etninės kilmės, religijos ar tikėjimo, negalios, amžiaus
arba seksualinės orientacijos.

2.   Nukrypdami nuo 1 dalies, Europos Parlamentas ir Taryba, spręsdami
pagal įprastą teisėkūros procedūrą, gali patvirtinti Sąjungos
skatinamųjų priemonių, skirtų valstybių narių veiksmams, kuriais
siekiama padėti siekti šio straipsnio 1 dalyje nurodytų tikslų, remti,
pagrindinius principus, išskyrus valstybių narių įstatymų ir kitų teisės
aktų derinimą.

20 straipsnis

(EB sutarties ex 17 straipsnis)

1.   Įvedama Sąjungos pilietybė. Kiekvienas asmuo, turintis valstybės
narės pilietybę, yra Sąjungos pilietis. Sąjungos pilietybė ne pakeičia
valstybės pilietybę, o ją papildo.

2.   Sąjungos piliečiai turi Sutartyse numatytas teises ir pareigas.
Jie, be kita ko, turi:

a)

	

teisę laisvai judėti ir apsigyventi valstybių narių teritorijoje;

b)

	

teisę balsuoti ir būti kandidatais Europos Parlamento ir vietos
savivaldos rinkimuose valstybėje narėje, kurioje jie gyvena, tomis
pačiomis sąlygomis kaip ir tos valstybės piliečiai;

c)

	

būdami trečiosios šalies, kurioje valstybė narė, kurios piliečiai jie
yra, neturi atstovybės, teritorijoje, teisę į bet kurios kitos valstybės
narės diplomatinių ir konsulinių įstaigų teikiamą apsaugą tomis pačiomis
sąlygomis kaip ir tos valstybės piliečiai;

d)

	

teisę pateikti peticijas Europos Parlamentui, kreiptis į Europos
ombudsmeną, taip pat kreiptis į Sąjungos institucijas ir patariamuosius
organus bet kuria Sutarčių kalba bei ta pačia kalba gauti atsakymą.

Naudojimosi šiomis teisėmis sąlygas ir ribas nustato Sutartys ir joms
įgyvendinti skirtos priemonės.

21 straipsnis

(EB sutarties ex 18 straipsnis)

1.   Kiekvienas Sąjungos pilietis turi teisę laisvai judėti ir
apsigyventi valstybių narių teritorijoje laikydamasis Sutartyse ir joms
įgyvendinti priimtose nuostatose nustatytų apribojimų bei sąlygų.

2.   Jei paaiškėtų, kad šiam tikslui pasiekti Sąjungai reikia imtis
veiksmų, o Sutartys nesuteikia tam reikalingų įgaliojimų, Europos
Parlamentas ir Taryba, spręsdami pagal įprastą teisėkūros procedūrą,
gali priimti nuostatas, numatančias padėti naudotis šio straipsnio
1 dalyje nurodytomis teisėmis.

3.   Tiems patiems, kaip ir 1 dalyje nurodytiems tikslams, ir jei
Sutartys nesuteikia tam reikalingų įgaliojimų veikti, Taryba, spręsdama
pagal specialią teisėkūros procedūrą, gali patvirtinti priemones,
susijusias su socialiniu draudimu ar socialine apsauga. Taryba,
pasikonsultavusi su Europos Parlamentu, sprendžia vieningai.

22 straipsnis

(EB sutarties ex 19 straipsnis)

1.   Kiekvienas Sąjungos pilietis, gyvendamas valstybėje narėje ir
nebūdamas jos pilietis, turi teisę balsuoti ir būti kandidatu per vietos
savivaldos rinkimus valstybėje narėje, kurioje gyvena, tomis pačiomis
sąlygomis, kaip ir tos valstybės piliečiai. Šia teise naudojamasi
atsižvelgiant į išsamias nuostatas, kurias, pasikonsultavusi su Europos
Parlamentu, spręsdama pagal specialią teisėkūros procedūrą, vieningai
priima Taryba; šios nuostatos gali numatyti nukrypimus, kai jie yra
pateisinami dėl valstybei narei būdingų problemų.

2.   Nepažeidžiant 223 straipsnio 1 dalies ir jai įgyvendinti priimtų
nuostatų, kiekvienas Sąjungos pilietis, gyvendamas valstybėje narėje ir
nebūdamas jos pilietis, turi teisę balsuoti ir būti kandidatu per
Europos Parlamento rinkimus valstybėje narėje, kurioje gyvena, tomis
pačiomis sąlygomis, kaip ir tos valstybės piliečiai. Šia teise
naudojamasi atsižvelgiant į išsamias nuostatas, kurias, pasikonsultavusi
su Europos Parlamentu, spręsdama pagal specialią teisėkūros procedūrą,
vieningai priima Taryba; šios nuostatos gali numatyti nukrypimus, kai
jie yra pateisinami dėl valstybei narei būdingų problemų.

23 straipsnis

(EB sutarties ex 20 straipsnis)

Kiekvienas Sąjungos pilietis, būdamas trečiojoje šalyje, kurioje jo
valstybei narei nėra atstovaujama, turi teisę į bet kurios kitos
valstybės narės diplomatinių arba konsulinių įstaigų teikiamą apsaugą
tomis pačiomis sąlygomis, kaip ir tos valstybės piliečiai. Valstybės
narės priima būtinas nuostatas ir pradeda tarptautines derybas dėl šios
apsaugos užtikrinimo.

Taryba, spręsdama pagal specialią teisėkūros procedūrą ir
pasikonsultavusi su Europos Parlamentu, gali priimti direktyvas,
kuriomis nustatomos koordinavimo ir bendradarbiavimo priemonės, būtinos
siekiant geriau užtikrinti šią apsaugą.

24 straipsnis

(EB sutarties ex 21 straipsnis)

Europos Parlamentas ir Taryba, priimdami reglamentus pagal įprastą
teisėkūros procedūrą, nustato piliečių iniciatyvos, kaip apibrėžta
Europos Sąjungos sutarties 11 straipsnyje, įgyvendinimo procedūrų
nuostatas ir sąlygas, įskaitant minimalų valstybių narių, iš kurių tie
piliečiai turi būti, skaičių.

Kiekvienas Sąjungos pilietis turi teisę pagal 227 straipsnį pateikti
Europos Parlamentui peticiją.

Kiekvienas Sąjungos pilietis gali kreiptis į ombudsmeną, kurio pareigybė
įsteigta pagal 228 straipsnį.

Kiekvienas Sąjungos pilietis gali rašyti šiame straipsnyje arba Europos
Sąjungos sutarties 13 straipsnyje nurodytoms institucijoms ar įstaigoms
viena iš minėtos sutarties 55 straipsnio 1 dalyje minimų kalbų ir gauti
atsakymą ta pačia kalba.

25 straipsnis

(EB sutarties ex 22 straipsnis)

Kas treji metai Komisija atsiskaito Europos Parlamentui, Tarybai bei
Ekonomikos ir socialinių reikalų komitetui dėl šios dalies nuostatų
taikymo. Šioje ataskaitoje atsižvelgiama į Sąjungos raidą.

Šiuo pagrindu ir nepažeisdama kitų Sutarčių nuostatų, Taryba spręsdama
pagal specialią teisėkūros procedūrą ir Europos Parlamentui pritarus,
gali vieningai priimti nuostatas dėl 20 straipsnio 2 dalyje išvardytų
teisių įtvirtinimo arba papildymo. Šios nuostatos įsigalioja po to, kai
jas pagal savo atitinkamas konstitucines nuostatas patvirtina valstybės
narės.

TREČIOJI DALIS

SĄJUNGOS POLITIKOS SRITYS IR VIDAUS VEIKSMAI

I ANTRAŠTINĖ DALIS

VIDAUS RINKA

26 straipsnis

(EB sutarties ex 14 straipsnis)

1.   Sąjunga, siekdama sukurti vidaus rinką ar užtikrinti jos veikimą,
imasi priemonių pagal atitinkamas Sutarčių nuostatas.

2.   Vidaus rinką sudaro vidaus sienų neturinti erdvė, kurioje pagal
Sutarčių nuostatas užtikrinamas laisvas prekių, asmenų, paslaugų ir
kapitalo judėjimas.

3.   Taryba remdamasi Komisijos pasiūlymu nustato gaires ir sąlygas,
reikalingas tolydžiai pažangai visuose atitinkamuose sektoriuose užtikrinti.

27 straipsnis

(EB sutarties ex 15 straipsnis)

Rengdama pasiūlymus, kaip pasiekti 26 straipsnyje nurodytus tikslus,
Komisija atsižvelgia į tai, kokias pastangas vidaus rinkai sukurti turės
dėti skirtingą ekonominės raidos lygį pasiekusios valstybės, ir gali
siūlyti atitinkamas nuostatas.

Jei tokios nuostatos priimamos taikant nukrypimus, jos turėtų būti
laikinos ir kuo mažiausiai trikdyti vidaus rinkos veiklą.

II ANTRAŠTINĖ DALIS

LAISVAS PREKIŲ JUDĖJIMAS

28 straipsnis

(EB sutarties ex 23 straipsnis)

1.   Sąjunga apima visą prekybą prekėmis apimančią muitų sąjungą,
kurioje tarp valstybių narių uždraudžiami importo ir eksporto muitai bei
visi lygiaverčio poveikio mokėjimai, o jų santykiams su trečiosiomis
šalimis nustatomas bendrasis muitų tarifas.

2.   30 straipsnio ir šios antraštinės dalies 3 skyriaus nuostatos
taikomos valstybių narių kilmės gaminiams, taip pat valstybėse narėse
laisvoje apyvartoje esantiems iš trečiųjų šalių įvežtiems gaminiams.

29 straipsnis

(EB sutarties ex 24 straipsnis)

Iš trečiosios šalies įvežti gaminiai laikomi valstybėje narėje esančiais
laisvoje apyvartoje, jei toje valstybėje narėje yra atlikti importo
formalumai ir sumokėti mokėtini muitai arba lygiaverčio poveikio
mokėjimai ir jei šiems gaminiams nebuvo taikytas visiškas arba dalinis
atleidimas nuo tokių muitų ar mokesčių.

1 SKYRIUS

MUITŲ SĄJUNGA

30 straipsnis

(EB sutarties ex 25 straipsnis)

Valstybių narių tarpusavio prekyboje uždraudžiami importo ir eksporto
muitai ir lygiaverčio poveikio mokėjimai. Šis draudimas galioja ir
fiskalinio pobūdžio muitams.

31 straipsnis

(EB sutarties ex 26 straipsnis)

Pagal bendrąjį muitų tarifą mokėtinus muitus, remdamasi Komisijos
pasiūlymu, nustato Taryba.

32 straipsnis

(EB sutarties ex 27 straipsnis)

Atlikdama šiame skyriuje jai pavestus uždavinius, Komisija atsižvelgia į:

a)

	

poreikį skatinti valstybių narių ir trečiųjų šalių prekybą;

b)

	

tokius konkurencijos sąlygų Sąjungoje pokyčius, kurie didintų įmonių
gebėjimą konkuruoti;

c)

	

Sąjungai reikalingų žaliavų ir pusgaminių tiekimo poreikius; dėl to
Komisija rūpinasi, kad gatavos produkcijos atžvilgiu nebūtų iškreipiamos
valstybių narių konkurencijos sąlygos;

d)

	

būtinybę vengti didesnio valstybių narių ekonominio gyvenimo trikdymo ir
Sąjungoje užtikrinti racionalią gamybos plėtotę bei vartojimo didinimą.

2 SKYRIUS

MUITINIŲ BENDRADARBIAVIMAS

33 straipsnis

(EB sutarties ex 135 straipsnis)

Sutarčių taikymo srityje Europos Parlamentas ir Taryba, spręsdami pagal
įprastą teisėkūros procedūrą, imasi priemonių valstybių narių tarpusavio
bei jų ir Komisijos bendradarbiavimui muitinių darbo srityje gerinti.

3 SKYRIUS

KIEKYBINIŲ APRIBOJIMŲ TARP VALSTYBIŲ NARIŲ UŽDRAUDIMAS

34 straipsnis

(EB sutarties ex 28 straipsnis)

Tarp valstybių narių uždraudžiami kiekybiniai importo apribojimai ir
visos lygiaverčio poveikio priemonės.

35 straipsnis

(EB sutarties ex 29 straipsnis)

Tarp valstybių narių uždraudžiami kiekybiniai eksporto apribojimai ir
visos lygiaverčio poveikio priemonės.

36 straipsnis

(EB sutarties ex 30 straipsnis)

34 ir 35 straipsnių nuostatos nekliudo taikyti prekių importo, eksporto
ar tranzito draudimų arba apribojimų, jei jie yra pateisinami visuomenės
dorovės, viešosios tvarkos arba visuomenės saugumo, žmonių, gyvūnų ar
augalų sveikatos bei gyvybės apsaugos, nacionalinių meno, istorijos ar
archeologijos vertybių apsaugos bei pramoninės ir komercinės nuosavybės
apsaugos sumetimais. Tačiau tokie draudimai arba apribojimai neturi
tapti savavališka diskriminacijos priemone ar užslėptu valstybių narių
tarpusavio prekybos apribojimu.

37 straipsnis

(EB sutarties ex 31 straipsnis)

1.   Valstybės narės visas valstybines komercinio pobūdžio monopolijas
pertvarko taip, kad būtų užtikrinta, jog nė vienas valstybių narių
nacionalinis subjektas nebus diskriminuojamas prekių pirkimo ir
pardavimo sąlygų atžvilgiu.

Šio straipsnio nuostatos taikomos kiekvienai įstaigai, per kurią
valstybė narė teisiškai ar faktiškai, tiesiogiai ar netiesiogiai
prižiūri ir nustato valstybių narių tarpusavio importą ir eksportą arba
turi tam didesnės įtakos. Šios nuostatos taip pat taikomos monopolijoms,
kurias valstybė perleidžia kitiems.

2.   Valstybės narės nesiima jokių naujų priemonių, prieštaraujančių šio
straipsnio 1 dalyje nustatytiems principams arba galinčių riboti su
muitų ir kiekybinių apribojimų uždraudimu valstybių narių tarpusavio
prekyboje susijusių straipsnių taikymo sritį.

3.   Jei valstybinė komercinio pobūdžio monopolija grindžiama teisės
normomis, kuriomis siekiama padėti lengviau realizuoti žemės ūkio
produktus arba gauti už juos kuo didesnį pelną, taikant šiame
straipsnyje nustatytas taisykles turėtų būti imamasi veiksmų, kad
atitinkamiems gamintojams būtų užtikrintos lygiavertės užimtumo ir
gyvenimo lygio apsaugos priemonės.

III ANTRAŠTINĖ DALIS

ŽEMĖS ŪKIS IR ŽUVININKYSTĖ

38 straipsnis

(EB sutarties ex 32 straipsnis)

1.   Sąjunga nustato ir įgyvendina bendrą žemės ūkio ir žuvininkystės
politiką.

Vidaus rinka taip pat apima žemės ūkį, žuvininkystę ir žemės ūkio
produktų prekybą. „Žemės ūkio produktai“ – tai žemdirbystės,
gyvulininkystės bei žuvininkystės produktai ir tiesiogiai su jais susiję
pirminio perdirbimo produktai. Nuorodos į bendrą žemės ūkio politiką
arba žemės ūkį ir vartojamas terminas „žemės ūkis“ suprantami kaip
apimantys ir žuvininkystę, pripažįstant šio sektoriaus specifinį pobūdį.

2.   Išskyrus tuos atvejus, kai 39–44 straipsniuose numatyta kitaip,
vidaus rinkos kūrimo arba veikimo taisyklės taikomos ir žemės ūkio
produktams.

3.   Produktai, kuriems taikomos 39–44 straipsnių nuostatos, yra
išvardyti I priede.

4.   Veikiant ir plėtojantis vidaus žemės ūkio produktų rinkai, kartu
turi būti kuriama bendra žemės ūkio politika.

39 straipsnis

(EB sutarties ex 33 straipsnis)

1.   Bendros žemės ūkio politikos tikslai yra šie:

a)

	

didinti žemės ūkio našumą skatinant technikos pažangą bei užtikrinant
racionalią žemės ūkio gamybos plėtotę ir kuo geresnį gamybos veiksnių,
ypač darbo jėgos, panaudojimą;

b)

	

tokiu būdu užtikrinti deramą žemės ūkiu besiverčiančios bendruomenės
gyvenimo lygį, ypač didinant žemės ūkyje dirbančių asmenų asmenines pajamas;

c)

	

stabilizuoti rinkas;

d)

	

garantuoti pakankamą tiekimą;

e)

	

užtikrinti vartotojams priimtinas tiekiamos produkcijos kainas.

2.   Kuriant bendrą žemės ūkio politiką ir numatant konkrečius jos
įgyvendinimo būdus, atsižvelgiama į:

a)

	

žemės ūkio veiklos savitumą, kuris priklauso nuo žemės ūkio socialinės
struktūros ir nuo struktūrinių bei gamtinių įvairių žemės ūkio regionų
skirtumų;

b)

	

tai, kad atitinkami pokyčiai turi vykti palaipsniui;

c)

	

tai, kad žemės ūkis valstybėse narėse yra glaudžiai susijęs su visa
ekonomika.

40 straipsnis

(EB sutarties ex 34 straipsnis)

1.   Kad būtų pasiekti 39 straipsnyje nurodyti tikslai, nustatoma tam
tikra bendra žemės ūkio rinkų organizavimo forma.

Atsižvelgiant į produktą, organizavimo formos gali būti šios:

a)

	

bendros konkurencijos taisyklės;

b)

	

privalomas įvairių nacionalinių rinkos organizavimo formų koordinavimas;

c)

	

Europos rinkos organizavimo forma.

2.   Pagal šio straipsnio 1 dalį nustatyta bendra organizavimo forma
gali apimti visas priemones, kurios yra būtinos 39 straipsnyje
nurodytiems tikslams pasiekti, pirmiausia kainų reguliavimą, pagalbą
įvairių produktų gamybai ir pardavimui, jų laikymą bei likučio tvarkymą
ir bendrą importo ir eksporto stabilizavimo mechanizmą.

Bendra organizavimo forma siekiama tik tų tikslų, kurie yra nurodyti 39
straipsnyje, ir Sąjungoje pašalinama bet kokia gamintojų ar vartotojų
diskriminacija.

Bet kuri bendra kainų politika grindžiama bendrais kriterijais ir
vienodais apskaičiavimo metodais.

3.   Kad būtų pasiekti šio straipsnio 1 dalyje paminėtos bendros
organizavimo formos tikslai, gali būti įsteigtas vienas arba keletas
žemės ūkio orientavimo ir garantijų fondų.

41 straipsnis

(EB sutarties ex 35 straipsnis)

Kad būtų pasiekti 39 straipsnyje nustatyti tikslai, bendros žemės ūkio
politikos sistemoje galima imtis tokių priemonių kaip:

a)

	

veiksmingas pastangų koordinavimas profesinio mokymo, mokslinių tyrimų
ir žemės ūkio žinių skleidimo srityse; jis gali apimti bendrą projektų
ir institucijų finansavimą;

b)

	

bendros priemonės, skatinančios vartoti tam tikrus produktus.

42 straipsnis

(EB sutarties ex 36 straipsnis)

Konkurencijos taisyklėms skirto skyriaus nuostatos žemės ūkio produktų
gamybai ir prekybai taikomos tik tokiu mastu, kokį nustato Europos
Parlamentas ir Taryba, laikydamiesi 43 straipsnio 2 dalies nuostatų bei
jose nustatytos tvarkos ir atsižvelgdami į 39 straipsnyje išdėstytus
tikslus.

Taryba, remdamasi Komisijos pasiūlymu, gali leisti teikti pagalbą:

a)

	

sunkiomis struktūrinėmis ar gamtos sąlygomis dirbančioms įmonėms apsaugoti;

b)

	

pagal ekonominės plėtros programų sistemą.

43 straipsnis

(EB sutarties ex 37 straipsnis)

1.   Komisija pateikia pasiūlymus dėl bendros žemės ūkio politikos
kūrimo ir įgyvendinimo, įskaitant nacionalinių rinkų organizavimo būdų
pakeitimą viena iš 40 straipsnio 1 dalyje numatytų bendrų organizavimo
formų ir šioje Sutarties antraštinėje dalyje minimų priemonių įgyvendinimą.

Šiuose pasiūlymuose turi būti deramai atsižvelgta į šioje Sutarties
antraštinėje dalyje keliamų žemės ūkio klausimų tarpusavio priklausomybę.

2.   Europos Parlamentas ir Taryba, spręsdami pagal įprastą teisėkūros
procedūrą ir pasikonsultavę su Ekonomikos ir socialinių reikalų
komitetu, nustato 40 straipsnio 1 dalyje numatytą bendro žemės ūkio
rinkų organizavimo formą ir kitas nuostatas, kurių reikia bendros žemės
ūkio ir žuvininkystės politikos tikslams pasiekti.

3.   Taryba, remdamasi Komisijos pasiūlymu, patvirtina priemones dėl
kainų, rinkliavų, pagalbos ir kiekybinių apribojimų nustatymo bei
žvejybos galimybių nustatymo ir skyrimo.

4.   Šio straipsnio 2 dalyje nustatytomis sąlygomis nacionalines rinkos
organizavimo formas galima pakeisti bendra organizavimo forma, numatyta
40 straipsnio 1 dalyje, jeigu:

a)

	

bendra organizavimo forma valstybėms narėms, kurios nepritaria šiai
priemonei ir kurios atitinkamai produkcijai turi savą organizavimo
formą, suteikia lygiavertes atitinkamų gamintojų užimtumo ir gyvenimo
lygio garantijas atsižvelgiant į galimus pertvarkymus ir į
specializaciją, kurios ilgainiui prireiks;

b)

	

tokia organizavimo forma garantuoja Sąjungoje prekybos sąlygas, panašias
į esamas nacionalinėje rinkoje.

5.   Jei bendra tam tikrų žaliavų organizavimo forma yra nustatoma
anksčiau negu bendra atitinkamų perdirbtų produktų organizavimo forma,
žaliavos, naudojamos perdirbtiems produktams, kurie yra skirti eksportui
į trečiąsias šalis, gali būti importuojamos į Sąjungą iš kitur.

44 straipsnis

(EB sutarties ex 38 straipsnis)

Jei valstybėje narėje tam tikram produktui yra taikoma tam tikra
nacionalinė rinkos organizavimo forma arba lygiavertės vidaus taisyklės,
turinčios įtakos kitų valstybių panašios produkcijos konkurencingumui,
valstybės narės, importuojančios šį produktą iš valstybės narės, kurioje
tokia rinkos organizavimo forma arba taisyklės egzistuoja, nustato jo
importui kompensacinius mokesčius, išskyrus atvejus, kai ta valstybė
narė yra nustačiusi eksportui kompensacinius mokesčius.

Komisija šiuos mokesčius nustato tokio dydžio, kuris reikalingas
pusiausvyrai atkurti; ji taip pat gali leisti taikyti kitas priemones,
nustatydama konkrečias jų įgyvendinimo sąlygas.

IV ANTRAŠTINĖ DALIS

LAISVAS ASMENŲ, PASLAUGŲ IR KAPITALO JUDĖJIMAS

1 SKYRIUS

DARBUOTOJAI

45 straipsnis

(EB sutarties ex 39 straipsnis)

1.   Sąjungoje užtikrinama darbuotojų judėjimo laisvė.

2.   Tokia judėjimo laisvė reiškia, kad įdarbinimo, darbo užmokesčio ir
kitų darbo ir užimtumo sąlygų atžvilgiu panaikinama bet kokia valstybių
narių darbuotojų diskriminacija dėl pilietybės.

3.   Ji suteikia teisę, galimą riboti tik viešosios tvarkos, visuomenės
saugumo ir visuomenės sveikatos sumetimais:

a)

	

priimti faktiškai pateiktus pasiūlymus įsidarbinti;

b)

	

šiuo tikslu laisvai judėti valstybių narių teritorijoje;

c)

	

apsigyventi bet kurioje valstybėje narėje siekiant dirbti pagal tos
valstybės piliečių įsidarbinimą reglamentuojančius įstatymus ir kitus
teisės aktus;

d)

	

laikantis Komisijos reglamentuose nustatytų sąlygų pasilikti gyventi
valstybės narės teritorijoje pasibaigus darbo joje laikui.

4.   Šio straipsnio nuostatos netaikomos darbui valstybės tarnyboje.

46 straipsnis

(EB sutarties ex 40 straipsnis)

Europos Parlamentas ir Taryba, spręsdami pagal įprastą teisėkūros
procedūrą ir pasikonsultavę su Ekonomikos ir socialinių reikalų
komitetu, leidžia direktyvas arba priima reglamentus, nustatančius
priemones, reikalingas 45 straipsnyje apibrėžiamai darbuotojų judėjimo
laisvei įgyvendinti, būtent:

a)

	

užtikrindama glaudų nacionalinių įdarbinimo tarnybų bendradarbiavimą;

b)

	

naikindama administracines procedūras ir praktiką bei įsidarbinimo
laisvose darbo vietose teisei įgyti būtinus nustatytus laikotarpius,
taikomus pagal nacionalinius teisės aktus arba ankstesnius valstybių
narių susitarimus, kurie trukdytų liberalizuoti darbuotojų judėjimą;

c)

	

naikindama visus nustatytus laikotarpius ir kitus pagal nacionalinius
teisės aktus arba pagal anksčiau tarp valstybių narių sudarytus
susitarimus numatytus apribojimus, nustatančius kitų valstybių narių
darbuotojams kitokias negu savo valstybės darbuotojams sąlygas laisvai
pasirinkti darbą;

d)

	

nustatydama tinkamą mechanizmą darbo pasiūlymams ir darbo prašymams
susieti ir pasiūlai bei paklausai darbo rinkoje subalansuoti taip, kad
įvairiuose regionuose ir pramonės šakose būtų išvengta didesnės gyvenimo
ir užimtumo lygio smukimo grėsmės.

47 straipsnis

(EB sutarties ex 41 straipsnis)

Valstybės narės pagal bendrą programą skatina jaunų darbuotojų mainus.

48 straipsnis

(EB sutarties ex 42 straipsnis)

Europos Parlamentas ir Taryba, spręsdami pagal įprastą teisėkūros
procedūrą, socialinės apsaugos srityje imasi priemonių, būtinų laisvam
darbuotojų judėjimui užtikrinti; šiuo tikslu jie priima nuostatas, kaip
migruojantiems samdomiems ir savarankiškai dirbantiems darbuotojams ir
jų išlaikytiniams užtikrinti:

a)

	

pagal keleto valstybių įstatymus nustatomų visų prilyginamųjų
laikotarpių sudėtį, kad jie įgytų ir išlaikytų teisę į socialines
išmokas ir kad būtų galima apskaičiuoti tų išmokų dydį;

b)

	

socialinių išmokų mokėjimą asmenims, gyvenantiems valstybių narių
teritorijose.

Tais atvejais, kai Tarybos narė pareiškia, kad pirmojoje pastraipoje
nurodytas teisėkūros procedūra priimamo akto projektas paveiktų jos
socialinės apsaugos sistemos svarbius aspektus, įskaitant jos taikymo
apimtį, išlaidas ar finansinę struktūrą, ar paveiktų tos sistemos
finansinę pusiausvyrą, ji gali prašyti, kad klausimas būtų perduotas
svarstyti Europos Vadovų Tarybai. Tuo atveju įprasta teisėkūros
procedūra yra sustabdoma. Po svarstymo Europos Vadovų Taryba per 4
mėnesius nuo šio sustabdymo:

a)

	

grąžina projektą Tarybai, kuri nutraukia įprastos teisėkūros procedūros
sustabdymą, arba

b)

	

nesiima jokių veiksmų, arba prašo Komisijos pateikti naują pasiūlymą;
šiuo atveju iš pradžių pasiūlytas aktas laikomas nepriimtu.

2 SKYRIUS

ĮSISTEIGIMO TEISĖ

49 straipsnis

(EB sutarties ex 43 straipsnis)

Vadovaujantis toliau išdėstytomis nuostatomis vienos valstybės narės
nacionalinių subjektų įsisteigimo laisvės kitos valstybės narės
teritorijoje apribojimai uždraudžiami. Draudžiami ir apribojimai vienos
valstybės narės nacionaliniams subjektams, įsisteigusiems kitos
valstybės narės teritorijoje, steigti atstovybes, padalinius ar
dukterines bendroves.

Įsisteigimo laisvė apima ir teisę imtis savarankiškai dirbančių asmenų
veiklos bei ja verstis, taip pat steigti ir valdyti įmones, būtent
bendroves ar firmas, apibūdintas 54 straipsnio antrojoje pastraipoje,
tomis pačiomis sąlygomis, kurios įsisteigimo šalies teisės aktuose yra
nustatytos jos pačios subjektams, ir laikantis kapitalui skirto skyriaus
nuostatų.

50 straipsnis

(EB sutarties ex 44 straipsnis)

1.   Kad būtų pasiekta įsisteigimo laisvė tam tikros rūšies veikloje,
Europos Parlamentas ir Taryba, spręsdami pagal įprastą teisėkūros
procedūrą ir pasikonsultavę su Ekonomikos ir socialinių reikalų
komitetu, leidžia direktyvas.

2.   Europos Parlamentas, Taryba ir Komisija vykdo pagal pirmiau
išdėstytas nuostatas joms tenkančias pareigas, visų pirma:

a)

	

pirmenybę paprastai teikdamos tokioms veiklos rūšims, kurioms suteikta
įsisteigimo laisvė ypač skatina gamybos ir prekybos plėtrą;

b)

	

užtikrindamos valstybių narių kompetentingų institucijų glaudų
bendradarbiavimą nustatant įvairių rūšių veiklos padėtį Sąjungoje;

c)

	

panaikindamos bet kokias administracines procedūras ir praktiką,
atsiradusias laikantis nacionalinių teisės aktų arba anksčiau tarp
valstybių narių sudarytų susitarimų, kurių nepanaikinus būtų trukdoma
įsisteigimo laisvei;

d)

	

užtikrindamos, kad vienos valstybės narės darbuotojai, samdomi kitos
valstybės narės teritorijoje, galėtų pasilikti toje teritorijoje ir
imtis savarankiškai dirbančių asmenų veiklos, kai jie tenkina sąlygas,
kurias būtų turėję tenkinti, jei būtų atvykę į tą valstybę tuo metu, kai
ketino imtis tokios veiklos;

e)

	

leisdamos vienos valstybės narės nacionaliniams subjektams įsigyti ir
naudoti žemę bei pastatus, esančius kitos valstybės narės teritorijoje,
jei tai neprieštarauja 39 straipsnio 2 dalyje nurodytiems principams;

f)

	

kiekvienoje svarstomoje veiklos srityje palaipsniui naikindamos
įsisteigimo laisvės apribojimus, taikomus atstovybių, padalinių arba
dukterinių bendrovių steigimo valstybės narės teritorijoje sąlygoms, ir
sąlygoms, kurių reikia laikytis, kad pagrindinės įmonės darbuotojams
būtų leista eiti su tokių atstovybių, padalinių arba dukterinių
bendrovių valdymu ar priežiūra susijusias pareigas;

g)

	

kiek būtina koordinuodamos apsaugos priemones, kurių valstybės narės
reikalauja iš bendrovių ar firmų, apibūdintų 54 straipsnio antrojoje
pastraipoje, imtis narių ir kitų asmenų interesams apsaugoti, ir
siekdamos užtikrinto tokių priemonių lygiavertiškumą Sąjungoje;

h)

	

įsitikindamos, kad valstybių narių teikiama pagalba neiškreipia
įsisteigimo sąlygų.

51 straipsnis

(EB sutarties ex 45 straipsnis)

Veiklai, kuri bet kurioje valstybėje yra susijusi, nors ir laikinai, su
viešosios valdžios funkcijų vykdymu, šio skyriaus nuostatos netaikomos.

Europos Parlamentas ir Taryba, spręsdami pagal įprastą teisėkūros
procedūrą, gali nuspręsti, kad tam tikroms veiklos rūšims šio skyriaus
nuostatos netaikomos.

52 straipsnis

(EB sutarties ex 46 straipsnis)

1.   Šio skyriaus nuostatos ir pagal jas taikomos priemonės neturi
įtakos įstatymų ir kitų teisės aktų, kurie numato kitokį užsienio
subjektų traktavimą ir yra pateisinami viešosios tvarkos, visuomenės
saugumo ir jos sveikatos sumetimais, nuostatų taikymui.

2.   Europos Parlamentas ir Taryba, spręsdami pagal įprastą teisėkūros
procedūrą, leidžia direktyvas pirmiau minėtoms nuostatoms derinti.

53 straipsnis

(EB sutarties ex 47 straipsnis)

1.   Kad asmenims būtų lengviau imtis veiklos ir verstis ja kaip
savarankiškai dirbantiems asmenims, Europos Parlamentas ir Taryba,
spręsdami pagal įprastą teisėkūros procedūrą, leidžia direktyvas dėl
diplomų, pažymėjimų ir kitų oficialias kvalifikacijas įrodančių
dokumentų abipusio pripažinimo ir dėl valstybių narių įstatymų bei kitų
teisės aktų nuostatų dėl savarankiškai dirbančių asmenų veiklos
pradėjimo ir vertimosi ja koordinavimo.

2.   Laipsniškas apribojimų medikams, giminiškoms profesijoms ir
farmacininkams panaikinimas priklauso nuo to, kaip įvairiose valstybėse
narėse koordinuojamos jų profesinės veiklos sąlygos.

54 straipsnis

(EB sutarties ex 48 straipsnis)

Bendrovės arba firmos, įkurtos pagal valstybės narės teisę ir Sąjungoje
turinčios savo registruotas buveines, centrinę administraciją ar
pagrindinę verslo vietą, šiame skyriuje prilyginamos tos valstybės narės
pilietybę turintiems fiziniams asmenims.

„Bendrovės arba firmos“ – tai bendrovės arba firmos, kurios veikia pagal
civilinę ar komercinę teisę, įskaitant kooperatyvus ir kitus pagal
viešąją ar privatinę teisę veikiančius juridinius asmenis, išskyrus
nesiekiančiuosius pelno.

55 straipsnis

(EB sutarties ex 294 straipsnis)

Valstybės narės sudaro kitų valstybių narių nacionaliniams subjektams
tokias pat sąlygas dalyvauti bendrovių ar firmų, apibrėžtų 54
straipsnyje, kapitale, kokias turi jos pačios nacionaliniai subjektai,
nepažeisdamos kitų Sutarčių nuostatų taikymo.

3 SKYRIUS

PASLAUGOS

56 straipsnis

(EB sutarties ex 49 straipsnis)

Pagal toliau išdėstytas nuostatas Sąjungoje uždraudžiami laisvės teikti
paslaugas apribojimai, taikomi valstybių narių nacionaliniams
subjektams, kurie yra įsisteigę kitoje valstybėje narėje negu valstybė,
kurios subjektu yra asmuo, kuriam tos paslaugos teikiamos.

Europos Parlamentas ir Taryba, spręsdami pagal įprastą teisėkūros
procedūrą, šio skyriaus nuostatas gali taikyti ir paslaugas teikiantiems
trečiosios šalies piliečiams, įsisteigusiems Sąjungoje.

57 straipsnis

(EB sutarties ex 50 straipsnis)

Pagal Sutartis „paslaugos“ – tai tokios paslaugos, kurios paprastai yra
teikiamos už užmokestį ir kurių nereglamentuoja nuostatos dėl prekių,
kapitalo ir asmenų judėjimo laisvės.

„Paslaugas“ sudaro:

a)

	

pramoninio pobūdžio veikla;

b)

	

komercinio pobūdžio veikla;

c)

	

amatininkų veikla;

d)

	

laisvųjų profesijų veikla.

Nepažeidžiant įsisteigimo teisei skirto skyriaus nuostatų, paslaugą
teikiantis asmuo, kad galėtų ją teikti, gali laikinai savo veikla
verstis toje valstybėje narėje, kur paslauga teikiama, tomis pačiomis
sąlygomis, kurias toji valstybė taiko savo nacionaliniams subjektams.

58 straipsnis

(EB sutarties ex 51 straipsnis)

1.   Laisvę teikti paslaugas transporto srityje reglamentuoja
transportui skirtos antraštinės dalies nuostatos.

2.   Bankų ir draudimo paslaugų, susijusių su kapitalo judėjimu,
liberalizavimas turi būti derinamas su kapitalo judėjimo liberalizavimu.

59 straipsnis

(EB sutarties ex 52 straipsnis)

1.   Kad liberalizuotų kokią nors konkrečią paslaugą, Europos
Parlamentas ir Taryba, spręsdami pagal įprastą teisėkūros procedūrą ir
pasikonsultavę su Ekonomikos ir socialinių reikalų komitetu, leidžia
direktyvas.

2.   Leidžiant šio straipsnio 1 dalyje minėtas direktyvas, pirmenybė
paprastai teikiama toms paslaugoms, kurios turi tiesioginės įtakos
gamybos sąnaudoms arba kurių liberalizavimas padeda skatinti prekybą
prekėmis.

60 straipsnis

(EB sutarties ex 53 straipsnis)

Jei valstybių narių bendra ekonominė padėtis ir atitinkamo sektoriaus
padėtis leidžia, valstybės narės stengiasi paslaugas liberalizuoti
labiau negu įpareigoja direktyvos, išleistos įgyvendinant 59 straipsnio
1 dalį.

Šiuo tikslu Komisija atitinkamoms valstybėms narėms teikia rekomendacijas.

61 straipsnis

(EB sutarties ex 54 straipsnis)

Kol laisvės teikti paslaugas apribojimai dar nepanaikinti, valstybės
narės tuos apribojimus taiko visiems 56 straipsnio pirmojoje pastraipoje
apibūdintiems paslaugų teikėjams, nedarydamos jokio skirtumo dėl
priklausymo vienai ar kitai valstybei arba dėl gyvenamosios vietos.

62 straipsnis

(EB sutarties ex 55 straipsnis)

Šio skyriaus reglamentuojamiems klausimams taikomos 51–54 straipsnių
nuostatos.

4 SKYRIUS

KAPITALAS IR MOKĖJIMAI

63 straipsnis

(EB sutarties ex 56 straipsnis)

1.   Pagal šiame skyriuje išdėstytas nuostatas uždraudžiami visi
kapitalo judėjimo tarp valstybių narių ir tarp valstybių narių bei
trečiųjų šalių apribojimai.

2.   Pagal šiame skyriuje išdėstytas nuostatas uždraudžiami visi
mokėjimų tarp valstybių narių ir tarp valstybių narių bei trečiųjų šalių
apribojimai.

64 straipsnis

(EB sutarties ex 57 straipsnis)

1.   63 straipsnio nuostatos nekliudo taikyti trečiosioms šalims 1993 m.
gruodžio 31 d. pagal nacionalinę ar Sąjungos teisę galiojančių
apribojimų, nustatytų kapitalo judėjimui į trečiąsias šalis ar iš jų,
susijusiam su tiesioginėmis investicijomis, apimančiomis ir investicijas
į nekilnojamąjį turtą, su įsisteigimu, finansinių paslaugų teikimu ar
vertybinių popierių įsileidimu į kapitalo rinkas. Bulgarijoje, Estijoje
ir Vengrijoje atitinkama data, atsižvelgiant į nacionalinėje teisėje
galiojančius apribojimus, yra 1999 m. gruodžio 31 d. Kroatijoje
atitinkama data, atsižvelgiant į nacionalinėje teisėje galiojančius
apribojimus, yra 2002 m. gruodžio 31 d.

2.   Stengdamiesi padaryti kuo laisvesnį kapitalo judėjimą tarp
valstybių narių ir trečiųjų šalių ir nepažeisdama kitų Sutarčių skyrių,
Europos Parlamentas ir Taryba, spręsdami pagal įprastą teisėkūros
procedūrą, patvirtina priemones dėl kapitalo judėjimo į trečiąsias šalis
ir iš jų, susijusias su tiesioginėmis investicijomis, apimančiomis ir
investicijas į nekilnojamąjį turtą, su įsisteigimu, finansinių paslaugų
teikimu ar vertybinių popierių įsileidimu į kapitalo rinkas.

3.   Nukrypstant nuo 2 dalies, tik Taryba, pasikonsultavusi su Europos
Parlamentu ir spręsdama vieningai pagal specialią teisėkūros procedūrą,
gali patvirtinti priemones, kurios reikštų atžangą Sąjungos teisėje
liberalizuojant kapitalo judėjimą į trečiąsias šalis ar iš jų.

65 straipsnis

(EB sutarties ex 58 straipsnis)

1.   63 straipsnio nuostatos nepažeidžia valstybių narių teisės:

a)

	

taikyti atitinkamas savo mokesčių įstatymų nuostatas, pagal kurias
skiriami mokesčių mokėtojai dėl jų skirtingos padėties gyvenamosios
vietos arba kapitalo investavimo vietos atžvilgiu;

b)

	

imtis visų reikalingų priemonių, kad būtų užkirstas kelias nacionalinių
įstatymų ir kitų teisės aktų pažeidimams, ypač apmokestinimo ir finansų
įstaigų riziką ribojančios priežiūros srityje, arba nustatyti duomenų
apie kapitalo judėjimą deklaravimo tvarką administravimo ar statistinės
informacijos tikslais, arba imtis priemonių, pateisinamų viešosios
tvarkos ar visuomenės saugumo požiūriu.

2.   Šio skyriaus nuostatos nekliudo taikyti su Sutartimis suderinamų
įsisteigimo teisės apribojimų.

3.   1 ir 2 dalyse nurodytos priemonės ir tvarka neturi sudaryti laisvo
kapitalo judėjimo ir mokėjimų, kaip nustatyta 63 straipsnyje,
savavališko diskriminavimo ar užslėpto apribojimo.

4.   Jei nėra priimtos priemonės taikant 64 straipsnio 3 dalį, Komisija
arba, jei atitinkamai valstybei narei pateikus prašymą Komisija per tris
mėnesius nepriima sprendimo, Taryba gali priimti sprendimą,
patvirtinantį, kad vienos ar keleto trečiųjų šalių atžvilgiu valstybės
narės priimtos ribojančios priemonės mokesčių srityje turi būti laikomos
atitinkančiomis Sutartis tiek, kiek jas pateisina vienas iš Sąjungos
tikslų ir kiek jos neprieštarauja tinkamam vidaus rinkos veikimui.
Taryba, valstybei narei pateikus prašymą, sprendžia vieningai.

66 straipsnis

(EB sutarties ex 59 straipsnis)

Tais atvejais, kai susidarius išimtinėms aplinkybėms dėl kapitalo
judėjimo į trečiąsias šalis ar iš jų Ekonominės ir pinigų sąjungos
veikimui kyla arba gali kilti didelių sunkumų, Taryba, remdamasi
Komisijos pasiūlymu ir pasikonsultavusi su Europos centriniu banku, gali
trečiųjų šalių atžvilgiu imtis ne ilgiau kaip šešis mėnesius taikomų
apsaugos priemonių, jei jos būtinai reikalingos.

V ANTRAŠTINĖ DALIS

LAISVĖS, SAUGUMO IR TEISINGUMO ERDVĖ

1 SKYRIUS

BENDROSIOS NUOSTATOS

67 straipsnis

(EB sutarties ex 61 straipsnis ir ES sutarties ex 29 straipsnis)

1.   Sąjunga sukuria laisvės, saugumo ir teisingumo erdvę, kurioje
gerbiamos pagrindinės teisės bei skirtingos valstybių narių teisinės
sistemos ir tradicijos.

2.   Ji užtikrina, kad nebus asmenų kontrolės jiems kertant vidaus
sienas, ir suformuluoja valstybių narių solidarumu paremtą bendrą
prieglobsčio, imigracijos ir išorės sienų kontrolės politiką, kuri būtų
teisinga trečiųjų šalių piliečiams. Šioje antraštinėje dalyje asmenys be
pilietybės prilyginami trečiųjų šalių piliečiams.

3.   Sąjunga stengiasi užtikrinti aukštą saugumo lygį prevencijos bei
kovos su nusikalstamumu, rasizmu ir ksenofobija priemonėmis, taip pat
policijos ir teisminių institucijų bei kitų kompetentingų valdžios
institucijų veiklos koordinavimo ir bendradarbiavimo priemonėmis, taip
pat tarpusavyje pripažįstant teismo sprendimus baudžiamosiose bylose, o
prireikus derinant baudžiamuosius įstatymus.

4.   Sąjunga sudaro palankias sąlygas pasinaudoti teisingumu, ypač
taikydama teisminių ir neteisminių sprendimų civilinėse bylose
tarpusavio pripažinimo principą.

68 straipsnis

Europos Vadovų Taryba apibrėžia laisvės, saugumo ir teisingumo erdvės
teisėkūros ir veiksmų planavimo strategines gaires.

69 straipsnis

Nacionaliniai parlamentai užtikrina, kad remiantis 4 ir 5 skyriais
teikiami pasiūlymai ir teisėkūros iniciatyvos neprieštarautų
subsidiarumo principui pagal Protokolą dėl subsidiarumo ir proporcingumo
principų taikymo.

70 straipsnis

Nepažeisdama 258, 259 ir 260 straipsnių, Taryba, remdamasi Komisijos
pasiūlymu, gali patvirtinti priemones, nustatančias sąlygas, kuriomis
valstybės narės, bendradarbiaudamos su Komisija, objektyviai ir
nešališkai vertina, kaip valstybių narių valdžios institucijos
įgyvendina šioje antraštinėje dalyje nurodytą Sąjungos politiką, ypač
siekiant sudaryti sąlygas nuodugniai taikyti tarpusavio pripažinimo
principą. Europos Parlamentas ir nacionaliniai parlamentai supažindinami
su šio vertinimo turiniu ir rezultatais.

71 straipsnis

(ES sutarties ex 36 straipsnis)

Siekiant užtikrinti, kad Sąjungoje būtų skatinamas ir stiprinamas
operatyvus bendradarbiavimas vidaus saugumo veiklos srityje, Taryboje
įkuriamas nuolatinis komitetas. Nepažeisdamas 240 straipsnio, jis
palengvina valstybių narių kompetentingų valdžios institucijų veiksmų
koordinavimą. Atitinkamų Sąjungos įstaigų ir organų atstovai gali
dalyvauti šio komiteto darbe. Europos Parlamentui ir nacionaliniams
parlamentams nuolat pranešama apie šį darbą.

72 straipsnis

(EB sutarties ex 64 straipsnio 1 dalis ir ES sutarties ex 33 straipsnis)

Ši antraštinė dalis neatleidžia valstybių narių nuo pareigos palaikyti
viešąją tvarką ir užtikrinti vidaus saugumą.

73 straipsnis

Valstybės narės gali pačios ir savo atsakomybe nustatyti tokius savo
kompetentingų administracijos padalinių, atsakingų už nacionalinio
saugumo užtikrinimą, bendradarbiavimo ir koordinavimo būdus, kokius
laiko esant tinkamus.

74 straipsnis

(EB sutarties ex 66 straipsnis)

Taryba patvirtina priemones, kad būtų užtikrintas valstybių narių
atitinkamų padalinių, taip pat šių padalinių ir Komisijos
administracinis bendradarbiavimas šioje antraštinėje dalyje numatytose
srityse. Ji sprendžia remdamasi Komisijos pasiūlymu, atsižvelgdama į 76
straipsnį ir pasikonsultavusi su Europos Parlamentu.

75 straipsnis

(EB sutarties ex 60 straipsnis)

Kai to reikia, kad būtų pasiekti 67 straipsnyje nurodyti tikslai
užkertant kelią terorizmui ir susijusioms veikoms bei kovojant su jomis,
Europos Parlamentas ir Taryba, priimdami reglamentus pagal įprastą
teisėkūros procedūrą, apibrėžia administracinių priemonių sistemą,
susijusią su kapitalo judėjimu ir mokėjimais, pavyzdžiui, lėšų,
finansinio turto ar ekonominio pelno, priklausančio fiziniams arba
juridiniams asmenims, grupėms ar nevalstybiniams subjektams arba jų
valdomo, įšaldymą.

Taryba, remdamasi Komisijos pasiūlymu, patvirtina priemones,
įgyvendinančias pirmojoje pastraipoje minimą sistemą.

Šiame straipsnyje minėti aktai apima būtinas nuostatas dėl teisinių
apsaugos priemonių.

76 straipsnis

4 ir 5 skyriuose nurodyti aktai kartu su 74 straipsnyje nurodytomis
priemonėmis, užtikrinančiomis administracinį bendradarbiavimą šiuose
skyriuose numatytose srityse, priimami:

a)

	

remiantis Komisijos pasiūlymu arba

b)

	

ketvirtadalio valstybių narių iniciatyva.

2 SKYRIUS

SIENŲ KONTROLĖS, PRIEGLOBSČIO IR IMIGRACIJOS POLITIKA

77 straipsnis

(EB sutarties ex 62 straipsnis)

1.   Sąjunga kuria politiką, siekdama:

a)

	

užtikrinti, kad nebūtų jokios asmenų, neatsižvelgiant į jų pilietybę,
kontrolės jiems kertant vidaus sienas;

b)

	

užtikrinti asmenų kontrolę ir veiksmingą išorės sienų kirtimo priežiūrą;

c)

	

laipsniškai įvesti integruotą išorės sienų valdymo sistemą.

2.   Taikant 1 dalį, Europos Parlamentas ir Taryba, spręsdami pagal
įprastą teisėkūros procedūrą, patvirtina priemones dėl:

a)

	

vizų ir kitų leidimų trumpam apsigyventi šalyje bendros politikos;

b)

	

išorės sienas kertantiems asmenims taikomos kontrolės;

c)

	

sąlygų, kuriomis trečiųjų šalių piliečiai trumpą laiką gali laisvai
keliauti Sąjungoje;

d)

	

bet kurios priemonės, būtinos laipsniškai sukurti integruotą išorės
sienų valdymo sistemą;

e)

	

siekio užtikrinti, kad nebūtų jokios asmenų, neatsižvelgiant į jų
pilietybę, kontrolės jiems kertant vidaus sienas.

3.   Jei paaiškėja, kad Sąjunga turėtų imtis veiksmų, padedančių
naudotis 20 straipsnio 2 dalies a punkte numatyta teise, ir jei Sutartys
nenumato reikalingų įgaliojimų, Taryba, spręsdama pagal specialią
teisėkūros procedūrą, gali priimti nuostatas, susijusias su pasais,
asmens tapatybės kortelėmis, leidimais gyventi ar bet kokiais kitais
panašiais dokumentais. Taryba, pasikonsultavusi su Europos Parlamentu,
sprendžia vieningai.

4.   Šis straipsnis neturi įtakos valstybių narių kompetencijai,
susijusiai su jų sienų geografine demarkacija pagal tarptautinę teisę.

78 straipsnis

(EB sutarties ex 63 straipsnio 1 ir 2 punktai bei ex 64 straipsnio 2 dalis)

1.   Sąjunga kuria bendrą prieglobsčio, papildomos apsaugos ir laikinos
apsaugos politiką trečiosios šalies piliečiams, kuriems reikia
tarptautinės apsaugos, siekdama siūlyti atitinkamą statusą ir
užtikrinti, kad nebūtų pažeistas negrąžinimo principas. Ši politika
privalo neprieštarauti 1951 m. liepos 28 d. Ženevos konvencijai ir
1967 m. sausio 31 d. Protokolui dėl pabėgėlių statuso bei kitoms
atitinkamoms sutartims.

2.   Taikant 1 dalį, Europos Parlamentas ir Taryba, spręsdami pagal
įprastą teisėkūros procedūrą, patvirtina bendros Europos prieglobsčio
sistemos priemones, kurias sudaro:

a)

	

visoje Sąjungoje galiojantis vienodas prieglobsčio statusas trečiųjų
šalių piliečiams;

b)

	

vienodas papildomos apsaugos statusas trečiųjų šalių piliečiams,
kuriems, negavus Europos prieglobsčio, reikia tarptautinės apsaugos;

c)

	

bendra laikinos apsaugos sistema perkeltiesiems asmenims masinio
antplūdžio atveju;

d)

	

vienodo prieglobsčio statuso arba papildomos apsaugos statuso suteikimo
ir atėmimo bendros procedūros;

e)

	

kriterijai ir mechanizmai, kuriais nustatoma, kuri valstybė narė yra
atsakinga už prašymo suteikti prieglobstį arba papildomą apsaugą
išnagrinėjimą;

f)

	

prieglobsčio arba papildomos apsaugos prašytojų priėmimo sąlygų
reikalavimai;

g)

	

partnerystė ir bendradarbiavimas su trečiosiomis šalimis, siekiant
valdyti prieglobsčio, papildomos arba laikinos apsaugos prašančių žmonių
antplūdžius.

3.   Vienoje arba keliose valstybėse narėse dėl staigaus trečiųjų šalių
piliečių antplūdžio susidarius nepaprastajai padėčiai, Taryba, remdamasi
Komisijos pasiūlymu, gali patvirtinti laikinąsias priemones atitinkamos
valstybės narės ar kelių valstybių narių labui. Ji sprendžia
pasikonsultavusi su Europos Parlamentu.

79 straipsnis

(EB sutarties ex 63 straipsnio 3 ir 4 punktai)

1.   Sąjunga kuria bendrą imigracijos politiką, kuria siekiama visais
etapais užtikrinti veiksmingą migrantų srautų valdymą, palankų režimą
teisėtai valstybėse narėse gyvenantiems trečiųjų šalių piliečiams bei
neteisėtos imigracijos ir prekybos žmonėmis prevenciją ir sustiprintas
kovos su jomis priemones.

2.   Taikant 1 dalį, Europos Parlamentas ir Taryba, spręsdami pagal
įprastą teisėkūros procedūrą, patvirtina priemones šiose srityse:

a)

	

atvykimo ir apsigyvenimo sąlygų bei ilgalaikių vizų ir leidimų gyventi,
taip pat leidimų šeimoms susijungti išdavimo valstybėse narėse reikalavimų;

b)

	

teisėtai valstybėje narėje gyvenančių trečiųjų šalių piliečių teisių
apibrėžimo, įskaitant sąlygas, reglamentuojančias judėjimo ir
apsigyvenimo laisvę kitose valstybėse narėse;

c)

	

neteisėtos imigracijos ir gyvenimo be leidimo, įskaitant be leidimo
gyvenančių asmenų išsiuntimą ir repatriaciją;

d)

	

kovos su prekyba žmonėmis, ypač moterimis ir vaikais.

3.   Sąjunga gali sudaryti susitarimus su trečiosiomis šalimis dėl
trečiųjų šalių piliečių, kurie netenkina arba nebetenkina atvykimo,
buvimo arba gyvenimo vienos iš valstybių narių teritorijoje sąlygų,
readmisijos į jų kilmės arba išvykimo valstybes.

4.   Europos Parlamentas ir Taryba, spręsdami pagal įprastą teisėkūros
procedūrą, gali nustatyti paskatų ir paramos valstybių narių veiksmams
teikimo priemones, siekiant skatinti jų teritorijose teisėtai gyvenančių
trečiųjų šalių piliečių integraciją, išskyrus bet kokį valstybių narių
įstatymų ir kitų teisės aktų suderinimą.

5.   Šis straipsnis neturi įtakos valstybių narių teisei nustatyti į jų
teritoriją iš trečiųjų šalių ieškoti samdomo arba savarankiško darbo
atvykstančių trečiųjų šalių piliečių priėmimo apimtis.

80 straipsnis

Šiame skyriuje išdėstytai Sąjungos politikai ir jos įgyvendinimui
taikomas solidarumo ir teisingo atsakomybės pasidalijimo tarp valstybių
narių principas, įskaitant jo finansinius padarinius. Prireikus pagal šį
skyrių priimti Sąjungos aktai numato atitinkamas šio principo
įgyvendinimo priemones.

3 SKYRIUS

TEISMINIS BENDRADARBIAVIMAS CIVILINĖSE BYLOSE

81 straipsnis

(EB sutarties ex 65 straipsnis)

1.   Sąjunga tarpvalstybinio pobūdžio bylose plėtoja teisminį
bendradarbiavimą, kuris grindžiamas teisminių ir neteisminių sprendimų
tarpusavio pripažinimo principu. Šis bendradarbiavimas gali apimti
valstybių narių įstatymų ir kitų teisės aktų suderinimo
priemonių patvirtinimą.

2.   Taikant 1 dalį, Europos Parlamentas ir Taryba, spręsdami pagal
įprastą teisėkūros procedūrą, patvirtina priemones, ypač kai jos būtinos
vidaus rinkos tinkamam veikimui, kuriomis siekiama užtikrinti:

a)

	

teisminių ir neteisminių sprendimų tarpusavio pripažinimą ir vykdymą
valstybėse narėse;

b)

	

teisminių ir neteisminių dokumentų įteikimą kitoje valstybėje;

c)

	

valstybėse narėse teisės ir jurisdikcijos kolizijai taikomų teisės normų
suderinamumą;

d)

	

bendradarbiavimą renkant įrodymus;

e)

	

veiksmingą teisę į teisingumą;

f)

	

civiliniam procesui tinkamai veikti trukdančių kliūčių šalinimą, jei
reikia skatinant civilinio proceso normų suderinamumą valstybėse narėse;

g)

	

alternatyvių ginčų sprendimo būdų kūrimą;

h)

	

paramą teisėjų ir teisminių institucijų darbuotojų mokymui.

3.   Nukrypstant nuo 2 dalies, tarpvalstybinio pobūdžio šeimos teisės
priemones nustato Taryba spręsdama pagal specialią teisėkūros procedūrą.
Taryba, pasikonsultavusi su Europos Parlamentu, sprendžia vieningai.

Taryba, remdamasi Komisijos pasiūlymu, gali priimti sprendimą,
apibrėžiantį tuos tarpvalstybinio pobūdžio šeimos teisės aspektus,
kuriems galima taikyti pagal įprastą teisėkūros procedūrą priimtus
aktus. Taryba, pasikonsultavusi su Europos Parlamentu, sprendžia vieningai.

Apie antrojoje pastraipoje nurodytą pasiūlymą pranešama nacionaliniams
parlamentams. Jei per šešis mėnesius nuo tokio pranešimo dienos
nacionalinis parlamentas pareiškia nepritarimą, sprendimas nėra
priimamas. Jei nepritarimas nepareiškiamas, Taryba gali priimti minėtą
sprendimą.

4 SKYRIUS

TEISMINIS BENDRADARBIAVIMAS BAUDŽIAMOSIOSE BYLOSE

82 straipsnis

(ES sutarties ex 31 straipsnis)

1.   Teisminis bendradarbiavimas baudžiamosiose bylose Sąjungoje
grindžiamas nuosprendžių ir teismo sprendimų tarpusavio pripažinimo
principu bei apima valstybių narių įstatymų ir kitų teisės aktų
suderinimą 2 dalyje ir 83 straipsnyje nurodytose srityse.

Europos Parlamentas ir Taryba, spręsdami pagal įprastą teisėkūros
procedūrą, patvirtina priemones, kuriomis siekiama:

a)

	

nustatyti taisykles ir procedūras, kad visoje Sąjungoje būtų užtikrintas
visų nuosprendžių ir teismo sprendimų formų pripažinimas;

b)

	

užkirsti kelią jurisdikcijų kolizijoms tarp valstybių narių ir jas spręsti;

c)

	

remti teisėjų ir teisminių institucijų darbuotojų mokymą;

d)

	

palengvinti su procesais baudžiamosiose bylose ir sprendimų vykdymu
susijusį bendradarbiavimą tarp valstybių narių teisminių arba joms
lygiaverčių institucijų.

2.   Europos Parlamentas ir Taryba, priimdami direktyvas pagal įprastą
teisėkūros procedūrą, gali nustatyti tokias minimalias taisykles, kokių
reikia nuosprendžių ir teismo sprendimų tarpusavio pripažinimui bei
policijos ir teisminiam bendradarbiavimui tarpvalstybinio pobūdžio
baudžiamosiose bylose palengvinti. Šiose minimaliose taisyklėse
atsižvelgiama į skirtingas valstybių narių teisines tradicijas ir sistemas.

Jos yra susijusios su:

a)

	

valstybių narių tarpusavio įrodymų leistinumu;

b)

	

asmenų teisėmis baudžiamajame procese;

c)

	

nusikaltimų aukų teisėmis;

d)

	

bet kuriais kitais konkrečiais baudžiamojo proceso aspektais, kuriuos
sprendimu Taryba yra nustačiusi iš anksto; šį sprendimą, gavusi Europos
Parlamento pritarimą, Taryba priima vieningai.

Šioje dalyje nurodytų minimalių taisyklių priėmimas neužkerta kelio
valstybėms narėms išlaikyti arba įvesti aukštesnio lygio asmenų apsaugą.

3.   Kai Tarybos narė mano, kad 2 dalyje nurodytos direktyvos projektas
paveiktų pagrindinius jos baudžiamosios teisės sistemos aspektus, ji
gali prašyti, kad direktyvos projektas būtų perduotas Europos Vadovų
Tarybai. Tuo atveju įprasta teisėkūros procedūra yra sustabdoma. Po
svarstymo, jeigu pavyksta pasiekti bendrą sutarimą, Europos Vadovų
Taryba per keturis mėnesius nuo sustabdymo grąžina projektą Tarybai,
kuri nutraukia įprastos teisėkūros procedūros sustabdymą.

Jeigu nepavyksta pasiekti susitarimo ir ne mažiau kaip devynios
valstybės narės siekia tvirčiau bendradarbiauti, remdamosi atitinkamu
direktyvos projektu, jos per tokį patį laikotarpį atitinkamai praneša
apie tai Europos Parlamentui, Tarybai ir Komisijai. Šiuo atveju leidimas
pradėti Europos Sąjungos sutarties 20 straipsnio 2 dalyje ir šios
Sutarties 329 straipsnio 1 dalyje nurodytą tvirtesnį bendradarbiavimą
laikomas suteiktu bei taikomos nuostatos dėl tvirtesnio bendradarbiavimo.

83 straipsnis

(ES sutarties ex 31 straipsnis)

1.   Europos Parlamentas ir Taryba, priimdami direktyvas pagal įprastą
teisėkūros procedūrą, gali nustatyti minimalias taisykles dėl
nusikalstamų veikų ir sankcijų apibrėžimo ypač sunkių nusikaltimų,
turinčių tarpvalstybinį pobūdį, pasireiškiantį dėl tokių nusikaltimų
pobūdžio arba poveikio, arba ypatingo poreikio kovoti su jais remiantis
bendru pagrindu, srityse.

Šios nusikaltimų sritys yra: terorizmas, prekyba žmonėmis bei
seksualinis moterų ir vaikų išnaudojimas, neteisėta prekyba narkotikais,
neteisėta prekyba ginklais, pinigų plovimas, korupcija, mokėjimo
priemonių klastojimas, kompiuteriniai nusikaltimai ir organizuotas
nusikalstamumas.

Atsižvelgiant į nusikalstamumo raidą, Taryba gali priimti sprendimą,
nustatantį kitas nusikaltimų sritis, atitinkančias šioje dalyje
nurodytus kriterijus. Ji, gavusi Europos Parlamento pritarimą, sprendžia
vieningai.

2.   Jei valstybių narių baudžiamųjų įstatymų ir kitų teisės aktų
nuostatų suderinimas pasirodo būtinas užtikrinant Sąjungos politikos
veiksmingą įgyvendinimą srityje, kurioje taikomos derinimo priemonės,
direktyvose galima nustatyti būtiniausias taisykles dėl nusikalstamų
veikų ir sankcijų apibrėžimo atitinkamoje srityje. Šios direktyvos
priimamos pagal tą pačią įprastą arba specialią teisėkūros procedūrą,
kaip ir patvirtinant atitinkamas derinimo priemones, nepažeidžiant
76 straipsnio.

3.   Kai Tarybos narė mano, kad 1 ar 2 dalyse nurodytos direktyvos
projektas paveiktų pagrindinius jos baudžiamosios teisės sistemos
aspektus, ji gali prašyti, kad direktyvos projektas būtų perduotas
Europos Vadovų Tarybai. Tuo atveju įprasta teisėkūros procedūra yra
sustabdoma. Po svarstymo, jeigu pavyksta pasiekti bendrą sutarimą,
Europos Vadovų Taryba per keturis mėnesius nuo sustabdymo grąžina
projektą Tarybai, kuri nutraukia įprastos teisėkūros procedūros sustabdymą.

Jeigu nepavyksta pasiekti susitarimo ir ne mažiau kaip devynios
valstybės narės siekia tvirčiau bendradarbiauti, remdamosi atitinkamu
direktyvos projektu, jos per tokį patį laikotarpį atitinkamai praneša
apie tai Europos Parlamentui, Tarybai ir Komisijai. Šiuo atveju leidimas
pradėti Europos Sąjungos sutarties 20 straipsnio 2 dalyje ir šios
Sutarties 329 straipsnio 1 dalyje nurodytą tvirtesnį bendradarbiavimą
laikomas suteiktu bei taikomos nuostatos dėl tvirtesnio bendradarbiavimo.

84 straipsnis

Europos Parlamentas ir Taryba, spręsdami pagal įprastą teisėkūros
procedūrą, gali nustatyti priemones valstybių narių veiksmams
nusikaltimų prevencijos srityje skatinti ir remti, išskyrus valstybių
narių įstatymų ir kitų teisės aktų nuostatų derinimą.

85 straipsnis

(ES sutarties ex 31 straipsnis)

1.   Eurojust misija yra remti ir stiprinti nacionalinių tyrimo ir
baudžiamojo persekiojimo institucijų bendradarbiavimą dėl sunkių
nusikaltimų, susijusių su dviem ar daugiau valstybių narių, arba kai
reikalingas baudžiamasis persekiojimas bendraisiais pagrindais,
remiantis valstybių narių valdžios institucijų ir Europolo atliktomis
operacijomis ir pateikta informacija.

Šiuo atžvilgiu Europos Parlamentas ir Taryba, priimdami reglamentus
pagal įprastą teisėkūros procedūrą, nustato Eurojust struktūrą, veiklą,
veiksmų ir užduočių sritį. Tos užduotys gali apimti:

a)

	

kriminalinių nusikaltimų tyrimų pradėjimą ir siūlymą kompetentingoms
nacionalinėms valdžios institucijoms pradėti baudžiamąjį persekiojimą,
ypač kai tai susiję su veikomis, nukreiptomis prieš Sąjungos finansinius
interesus;

b)

	

a punkte nurodytų tyrimų ir baudžiamojo persekiojimo koordinavimą;

c)

	

teisminio bendradarbiavimo, taip pat sprendžiant jurisdikcijos kolizijas
ir glaudžiai bendradarbiaujant su Europos teisminiu tinklu, stiprinimą.

Šiais reglamentais taip pat nustatoma tvarka dėl Europos Parlamento ir
nacionalinių parlamentų dalyvavimo vertinant Eurojust veiklą.

2.   Vykdant 1 dalyje nurodytą baudžiamąjį persekiojimą ir nepažeidžiant
86 straipsnio, teisminio proceso formalius veiksmus atlieka
kompetentingi nacionaliniai pareigūnai.

86 straipsnis

1.   Siekiant kovoti su Sąjungos finansiniams interesams kenkiančiais
nusikaltimais, Taryba, pagal specialią teisėkūros procedūrą priimdama
reglamentus, Eurojust pagrindu gali įkurti Europos prokuratūrą. Taryba,
gavusi Europos Parlamento pritarimą, sprendžia vieningai.

Jeigu nepavyksta pasiekti vieningo sprendimo, ne mažiau kaip devynių
valstybių narių grupė gali prašyti, kad reglamento projektas būtų
perduotas Europos Vadovų Tarybai. Tokiu atveju procedūra Taryboje yra
sustabdoma. Po svarstymo, jeigu pavyksta pasiekti bendrą sutarimą,
Europos Vadovų Taryba per keturis mėnesius nuo sustabdymo grąžina
projektą Tarybai priimti.

Jeigu nepavyksta pasiekti susitarimo ir ne mažiau kaip devynios
valstybės narės siekia tvirčiau bendradarbiauti, remdamosi atitinkamu
reglamento projektu, jos per tokį patį laikotarpį atitinkamai praneša
apie tai Europos Parlamentui, Tarybai ir Komisijai. Šiuo atveju leidimas
pradėti Europos Sąjungos sutarties 20 straipsnio 2 dalyje ir šios
Sutarties 329 straipsnio 1 dalyje nurodytą tvirtesnį bendradarbiavimą
laikomas suteiktu bei taikomos nuostatos dėl tvirtesnio bendradarbiavimo.

2.   Europos prokuratūros kompetencijai, prireikus veikiant kartu su
Europolu, priklauso Sąjungos finansinių interesų pažeidimų tyrimas, jų
vykdytojų ir bendrininkų baudžiamasis persekiojimas bei kaltinimo
palaikymas teisme, kaip nustatyta šio straipsnio 1 dalyje nurodytame
reglamente. Tokių pažeidimų atžvilgiu valstybių narių kompetentinguose
teismuose ji vykdo prokuroro funkcijas.

3.   1 dalyje nurodytuose reglamentuose apibrėžiamos Europos
prokuratūrai taikytinos bendrosios taisyklės, jos funkcijų vykdymą
reglamentuojančios sąlygos, jos veiklai taikytinos procesinės normos,
taip pat įrodymų leistinumą reglamentuojančios taisyklės ir vykdant
funkcijas naudojamų procesinių priemonių teisminei peržiūrai taikytinos
normos.

4.   Europos Vadovų Taryba tuo pačiu metu ar vėliau gali priimti
sprendimą, iš dalies keičiantį 1 dalį, siekdama išplėsti Europos
prokuratūros įgaliojimus, kad jie apimtų tarpvalstybinio pobūdžio
sunkius nusikaltimus, ir atitinkamai iš dalies keičiantį 2 dalį, kiek
tai susiję su ne vieną valstybę narę liečiančių sunkių nusikaltimų
kaltininkais ir jų bendrininkais. Europos Vadovų Taryba sprendimą priima
vieningai, gavusi Europos Parlamento pritarimą ir pasikonsultavusi su
Komisija.

5 SKYRIUS

POLICIJOS BENDRADARBIAVIMAS

87 straipsnis

(ES sutarties ex 30 straipsnis)

1.   Sąjunga nustato policijos bendradarbiavimą užkardant, išaiškinant
ir tiriant nusikalstamas veikas, kuriame dalyvauja visos valstybių narių
kompetentingos valdžios institucijos, įskaitant policijos, muitinės ir
kitas specializuotas teisėsaugos tarnybas.

2.   Taikant 1 dalį, Europos Parlamentas ir Taryba, spręsdami pagal
įprastą teisėkūros procedūrą, gali patvirtinti priemones dėl:

a)

	

atitinkamos informacijos rinkimo, kaupimo, apdorojimo, analizavimo ir
keitimosi ja;

b)

	

paramos darbuotojų mokymui, taip pat bendradarbiavimo keičiantis
darbuotojais, įranga ir tyrimais nusikaltimų išaiškinimo srityse;

c)

	

bendrų tyrimo metodų, taikomų sunkioms organizuoto nusikalstamumo
formoms nustatyti.

3.   Taryba, spręsdama pagal specialią teisėkūros procedūrą, gali
nustatyti šiame straipsnyje nurodytų valdžios institucijų operatyvaus
bendradarbiavimo priemones. Taryba, pasikonsultavusi su Europos
Parlamentu, sprendžia vieningai.

Jeigu nepavyksta pasiekti vieningo sprendimo, ne mažiau kaip devynių
valstybių narių grupė gali prašyti, kad priemonių projektas būtų
perduotas Europos Vadovų Tarybai. Tokiu atveju procedūra Taryboje yra
sustabdoma. Po svarstymo, jeigu pavyksta pasiekti bendrą sutarimą,
Europos Vadovų Taryba per keturis mėnesius nuo sustabdymo grąžina
projektą Tarybai priimti.

Jeigu nepavyksta pasiekti susitarimo ir ne mažiau kaip devynios
valstybės narės siekia tvirčiau bendradarbiauti, remdamosi atitinkamu
priemonių projektu, jos per tokį patį laikotarpį atitinkamai praneša
apie tai Europos Parlamentui, Tarybai ir Komisijai. Šiuo atveju leidimas
pradėti Europos Sąjungos sutarties 20 straipsnio 2 dalyje ir šios
Sutarties 329 straipsnio 1 dalyje nurodytą tvirtesnį bendradarbiavimą
laikomas suteiktu bei taikomos nuostatos dėl tvirtesnio bendradarbiavimo.

Antrojoje ir trečiojoje pastraipose nustatyta speciali procedūra
netaikoma aktams, kuriais plėtojamos Šengeno acquis nuostatos.

88 straipsnis

(ES sutarties ex 30 straipsnis)

1.   Europolo misija yra remti ir stiprinti valstybių narių policijos ir
kitų teisėsaugos tarnybų veiksmus bei jų tarpusavio bendradarbiavimą
užkardant sunkius nusikaltimus, susijusius su dviem ar daugiau valstybių
narių, terorizmu ir nusikalstamumo formomis, kurios kenkia Sąjungos
politikoje numatytam bendram interesui, bei kovojant su jais.

2.   Europos Parlamentas ir Taryba, priimdami reglamentus pagal įprastą
teisėkūros procedūrą, nustato Europolo struktūrą, veiklą, veiksmų ir
užduočių sritį. Tos užduotys gali apimti:

a)

	

informacijos, ypač perduotos valstybių narių valdžios institucijų arba
trečiųjų šalių institucijų ar organų, rinkimą, kaupimą, apdorojimą,
analizavimą ir keitimąsi ja;

b)

	

valstybių narių kompetentingų valdžios institucijų arba jungtinių tyrimo
grupių, prireikus kartu su Eurojust, bendrai atliekamų tyrimo ir
operatyvinių veiksmų koordinavimą, organizavimą ir įgyvendinimą.

Šie reglamentai taip pat nustato Europos Parlamento kartu su
nacionaliniais parlamentais atliekamos Europolo veiklos priežiūros
procedūras.

3.   Bet kokį operatyvų veiksmą Europolas privalo atlikti kartu su
valstybės narės ar valstybių narių, su kurių teritorija tai susiję,
valdžios institucijomis ir su jų sutikimu. Prievartos priemonių taikymas
išimtinai priklauso kompetentingoms nacionalinėms valdžios institucijoms.

89 straipsnis

(ES sutarties ex 32 straipsnis)

Taryba, priimdama sprendimą pagal specialią teisėkūros procedūrą,
nustato sąlygas ir apribojimus, kurių laikantis 82 ir 87 straipsniuose
nurodytos kompetentingos valdžios institucijos gali veikti kitos
valstybės narės teritorijoje kartu su tos valstybės valdžios
institucijomis ir jų sutikimu. Taryba, pasikonsultavusi su Europos
Parlamentu, sprendžia vieningai.

VI ANTRAŠTINĖ DALIS

TRANSPORTAS

90 straipsnis

(EB sutarties ex 70 straipsnis)

Sutarčių tikslų šioje antraštinėje dalyje reglamentuojamais klausimais
siekiama vykdant bendrą transporto politiką.

91 straipsnis

(EB sutarties ex 71 straipsnis)

1.   Siekdama įgyvendinti 90 straipsnį ir atsižvelgdama į transporto
ypatumus, Europos Parlamentas ir Taryba, spręsdami pagal įprastą
teisėkūros procedūrą ir pasikonsultavę su Ekonomikos ir socialinių
reikalų komitetu bei Regionų komitetu, nustato:

a)

	

bendras taisykles, taikomas tarptautiniam transportui, vykstančiam į
valstybės narės teritoriją ar iš jos arba vykstančiam per vienos ar
keleto valstybių narių teritoriją;

b)

	

sąlygas, kuriomis vežėjai nerezidentai gali valstybėje narėje teikti
transporto paslaugas;

c)

	

priemones transporto saugumui gerinti;

d)

	

kitas atitinkamas nuostatas.

2.   Patvirtinant 1 dalyje nurodytas priemones, atsižvelgiama į atvejus,
kai jų taikymas gali turėti didelės įtakos gyvenimo ir užimtumo lygiui
tam tikruose regionuose bei transporto įrangos eksploatavimui.

92 straipsnis

(EB sutarties ex 72 straipsnis)

Kol nebus priimtos 91 straipsnio 1 dalyje minėtos nuostatos, jokia
valstybė narė, jei Taryba nėra vieningai patvirtinusi priemonių,
nustatančių išimtį, negali įvairių nuostatų, reglamentuojančių šią sritį
1958 m. sausio 1 d. arba stojančioms valstybėms – jų įstojimo dieną,
keisti taip, kad kitų valstybių narių vežėjams jos būtų tiesiogiai ar
netiesiogiai mažiau palankios nei savo nacionaliniams vežėjams.

93 straipsnis

(EB sutarties ex 73 straipsnis)

Valstybės pagalba yra suderinama su Sutartimis, jei ji skirta transporto
koordinavimo reikmėms arba jei ji kompensuoja tam tikrus
įsipareigojimus, siejamus su viešosios paslaugos sąvoka.

94 straipsnis

(EB sutarties ex 74 straipsnis)

Pagal Sutartis imantis bet kurių priemonių, susijusių su transporto
įkainiais ir gabenimo sąlygomis, atsižvelgiama į vežėjų ekonominę padėtį.

95 straipsnis

(EB sutarties ex 75 straipsnis)

1.   Transporto srityje Sąjungoje draudžiama diskriminacija,
pasireiškianti tuo, kad vežėjai už tų pačių prekių gabenimą tais pačiais
maršrutais taiko skirtingus transporto įkainius ir nustato skirtingas
sąlygas vien dėl gabenamų prekių kilmės ar paskirties šalies.

2.   Šio straipsnio 1 dalies nuostatos nekliudo Europos Parlamentui ir
Tarybai imtis kitų priemonių pagal 91 straipsnio 1 dalį.

3.   Taryba, remdamasi Komisijos pasiūlymu ir pasikonsultavusi su
Europos Parlamentu bei Ekonomikos ir socialinių reikalų komitetu,
nustato šio straipsnio 1 dalies nuostatų įgyvendinimo taisykles.

Taryba gali visų pirma priimti būtinas nuostatas, kad Sąjungos
institucijos galėtų užtikrinti, jog bus laikomasi šio straipsnio
1 dalyje nustatytos taisyklės ir vartotojai galės naudotis visais jos
teikiamais pranašumais.

4.   Komisija savo iniciatyva ar kurios nors valstybės narės prašymu
tiria šio straipsnio 1 dalyje minimos diskriminacijos atvejus ir,
pasikonsultavusi su atitinkama valstybe nare, priima būtinus sprendimus
vadovaudamasi taisyklėmis, priimtomis pagal šio straipsnio 3 dalies
nuostatas.

96 straipsnis

(EB sutarties ex 76 straipsnis)

1.   Visoms valstybėms narėms draudžiama Sąjungoje atliekamoms
transporto operacijoms taikyti įkainius ir sąlygas, susijusias su kokiu
nors paramos ir apsaugos elementu, iš kurių galėtų turėti naudos viena
ar kelios konkrečios įmonės ar pramonės šakos, išskyrus atvejus, kai
gaunamas Komisijos leidimas.

2.   Komisija savo iniciatyva ar kurios nors valstybės narės prašymu
tiria šio straipsnio 1 dalyje paminėtus įkainius ir sąlygas, ypač
atsižvelgdama, viena vertus, į atitinkamos regioninės ekonominės
politikos reikalavimus, nepakankamai išsivysčiusių regionų poreikius ir
politinių aplinkybių smarkiai veikiamų regionų problemas, o antra
vertus, į tokių įkainių ir sąlygų padarinius įvairių transporto rūšių
konkurencijai.

Pasikonsultavusi su atitinkama valstybe nare, Komisija priima reikiamus
sprendimus.

3.   Šio straipsnio 1 dalyje nustatytas draudimas netaikomas tarifams,
nustatytiems konkurencijai skatinti.

97 straipsnis

(EB sutarties ex 77 straipsnis)

Be transporto įkainių, vežėjo nustatomi mokesčiai arba rinkliavos už
gabenimą per sienas neturi būti per daug dideli, palyginti su tokio
gabenimo realiosiomis išlaidomis.

Valstybės narės stengiasi tokias išlaidas palaipsniui mažinti.

Komisija gali teikti valstybėms narėms rekomendacijas dėl šio straipsnio
įgyvendinimo.

98 straipsnis

(EB sutarties ex 78 straipsnis)

Šios antraštinės dalies nuostatos netrukdo taikyti Vokietijos
Federacinės Respublikos numatytų priemonių, kurios yra reikalingos tam
tikruose Federacinės Respublikos regionuose dėl Vokietijos padalijimo
atsiradusioms nepalankioms ekonomikos sąlygoms kompensuoti. Po penkerių
metų nuo Lisabonos sutarties įsigaliojimo Taryba, remdamasi Komisijos
pasiūlymu, gali priimti šį straipsnį panaikinantį sprendimą.

99 straipsnis

(EB sutarties ex 79 straipsnis)

Prie Komisijos iš valstybių narių vyriausybių paskirtų ekspertų
sudaromas patariamasis komitetas. Komisija savo nuožiūra konsultuojasi
su šiuo komitetu transporto klausimais.

100 straipsnis

(EB sutarties ex 80 straipsnis)

1.   Šios antraštinės dalies nuostatos taikomos geležinkelių, kelių ir
vidaus vandens kelių transportui.

2.   Europos Parlamentas ir Taryba, spręsdami pagal įprastą teisėkūros
procedūrą, gali priimti atitinkamas jūrų ir oro transporto nuostatas.
Jie sprendžia pasikonsultavę su Ekonomikos ir socialinių reikalų
komitetu bei Regionų komitetu.

VII ANTRAŠTINĖ DALIS

KONKURENCIJOS, MOKESČIŲ IR TEISĖS AKTŲ DERINIMO BENDROSIOS TAISYKLĖS

1 SKYRIUS

KONKURENCIJOS TAISYKLĖS

1 SKIRSNIS

ĮMONĖMS TAIKOMOS TAISYKLĖS

101 straipsnis

(EB sutarties ex 81 straipsnis)

1.   Kaip nesuderinami su vidaus rinka yra draudžiami: visi įmonių
susitarimai, įmonių asociacijų sprendimai ir suderinti veiksmai, kurie
gali paveikti valstybių narių tarpusavio prekybą ir kurių tikslas ar
poveikis yra konkurencijos trukdymas, ribojimas arba iškraipymas vidaus
rinkoje, būtent tie, kuriais:

a)

	

tiesiogiai ar netiesiogiai nustatomos pirkimo ar pardavimo kainos arba
kokios nors kitos prekybos sąlygos;

b)

	

ribojama arba kontroliuojama gamyba, rinkos, technikos raida arba
investicijos;

c)

	

dalijamasi rinkomis arba tiekimo šaltiniais;

d)

	

lygiaverčiams sandoriams su kitais prekybos partneriais taikomos
nevienodos sąlygos, dėl ko jie patenka į konkurencijos atžvilgiu
nepalankią padėtį;

e)

	

sutartys sudaromos tik kitoms šalims priimant papildomus
įsipareigojimus, kurių pobūdis arba komercinė paskirtis neturi nieko
bendra su tokiu sutarčių dalyku.

2.   Visi pagal šį straipsnį draudžiami susitarimai arba sprendimai
savaime yra niekiniai.

3.   Tačiau šio straipsnio 1 dalies nuostatos gali būti paskelbtos
netaikytinomis:

—

	

įmonių susitarimams arba tokių susitarimų rūšims;

—

	

įmonių asociacijų sprendimams arba tokių sprendimų rūšims;

—

	

suderintiems veiksmams arba tokių veiksmų rūšims,

kurie padeda tobulinti prekių gamybą ar paskirstymą arba skatinti
technikos ar ekonomikos pažangą, kartu sudarydami sąlygas vartotojams
sąžiningai dalytis gaunama nauda, ir kurie:

a)

	

atitinkamoms įmonėms nenustato jokių apribojimų, nebūtinų šiems tikslams
pasiekti;

b)

	

nesuteikia tokioms įmonėms galimybės panaikinti konkurenciją didelei
atitinkamų produktų daliai.

102 straipsnis

(EB sutarties ex 82 straipsnis)

Kaip nesuderinamas su vidaus rinka draudžiamas bet koks vienos ar keleto
įmonių piktnaudžiavimas dominuojančia padėtimi vidaus rinkoje arba
didelėje jos dalyje, galintis paveikti valstybių narių tarpusavio prekybą.

Toks piktnaudžiavimas konkrečiai gali būti:

a)

	

nesąžiningų pirkimo ar pardavimo kainų arba kokių nors kitų nesąžiningų
prekybos sąlygų tiesioginis ar netiesioginis nustatymas;

b)

	

gamybos, rinkų arba technikos raidos ribojimas pažeidžiant vartotojų
interesus;

c)

	

nevienodų sąlygų taikymas lygiaverčiams sandoriams su kitais prekybos
partneriais, dėl ko jie patenka į konkurencijos atžvilgiu nepalankią padėtį;

d)

	

vertimas sudaryti sutartis kitoms šalims prisiimant papildomus
įsipareigojimus, kurių pobūdis ir komercinė paskirtis neturi nieko
bendra su tokių sutarčių dalyku.

103 straipsnis

(EB sutarties ex 83 straipsnis)

1.   Taryba, remdamasi Komisijos pasiūlymu ir pasikonsultavusi su
Europos Parlamentu, priima atitinkamus reglamentus arba direktyvas dėl
101 ir 102 straipsniuose išdėstytų principų įgyvendinimo.

2.   Šio straipsnio 1 dalyje minėtų reglamentų ir direktyvų paskirtis
gali būti tokia:

a)

	

numatant vienkartines ir reguliariai mokamas baudas užtikrinti, kad būtų
laikomasi 101 straipsnio 1 dalyje ir 102 straipsnyje nurodytų draudimų;

b)

	

nustatyti 101 straipsnio 3 dalies taikymo išsamias taisykles
atsižvelgiant į tai, kad būtina užtikrinti veiksmingą priežiūrą ir kiek
įmanoma supaprastinti administravimą;

c)

	

prireikus apibrėžti 101 ir 102 straipsnių nuostatų taikymo įvairiose
ūkio šakose sritį;

d)

	

apibrėžti atitinkamas Komisijos ir Europos Sąjungos Teisingumo Teismo
funkcijas taikant šioje straipsnio dalyje išdėstytas nuostatas;

e)

	

nustatyti nacionalinių įstatymų ir šio skirsnio nuostatų arba pagal šį
straipsnį priimtų nuostatų sąsajas.

104 straipsnis

(EB sutarties ex 84 straipsnis)

Kol įsigalios pagal 103 straipsnį priimtos nuostatos, susitarimų,
sprendimų ir suderintų veiksmų leistinumo ir piktnaudžiavimo
dominuojančia padėtimi vidaus rinkoje klausimus valstybių narių valdžios
institucijos sprendžia pagal savo šalies teisės aktus ir 101 straipsnio,
ypač jo 3 dalies, bei 102 straipsnio nuostatas.

105 straipsnis

(EB sutarties ex 85 straipsnis)

1.   Nepažeisdama 104 straipsnio nuostatų, Komisija užtikrina, kad būtų
taikomi 101 ir 102 straipsniuose nustatyti principai. Valstybės narės
prašymu arba savo iniciatyva ir bendradarbiaudama su jai padedančiomis
valstybių narių kompetentingomis institucijomis Komisija tiria įtariamus
šių principų pažeidimus. Nustačiusi padarytą pažeidimą, ji siūlo
atitinkamas priemones jam pašalinti.

2.   Jei pažeidimas nepašalinimas, Komisija tokį principų pažeidimą
fiksuoja motyvuotu sprendimu. Komisija gali paskelbti savo sprendimą ir
įpareigoti valstybes nares imtis padėčiai ištaisyti reikalingų
priemonių, kurių sąlygas ji išsamiai nustato.

3.   Komisija gali priimti reglamentus, susijusius su susitarimų
rūšimis, dėl kurių Taryba priėmė reglamentą arba direktyvą pagal 103
straipsnio 2 dalies b punktą.

106 straipsnis

(EB sutarties ex 86 straipsnis)

1.   Valstybės įmonėms bei įmonėms, kurioms valstybės narės suteikia
specialias arba išimtines teises, valstybės narės nepriima naujų teisės
aktų ir nepalieka galiojančiųjų, prieštaraujančių Sutartyse nurodytoms
taisyklėms, ypač toms taisyklėms, kurios yra nustatytos 18 ir 101–109
straipsniuose.

2.   Įmonėms, kurioms yra patikėta teikti bendros ekonominės svarbos
paslaugas, arba pajamų gaunančioms monopolinėms įmonėms Sutartyse
nustatytos taisyklės, ypač konkurencijos taisyklės, yra taikomos, jei jų
taikymas nei teisiškai, nei faktiškai netrukdo atlikti joms patikėtų
specialių uždavinių. Prekybos plėtojimui neturi būti daroma tokio
poveikio, kuris prieštarautų Sąjungos interesams.

3.   Komisija užtikrina šio straipsnio nuostatų taikymą ir prireikus
leidžia valstybėms narėms skirtas atitinkamas direktyvas arba priima
sprendimus.

2 SKIRSNIS

VALSTYBIŲ TEIKIAMA PAGALBA

107 straipsnis

(EB sutarties ex 87 straipsnis)

1.   Išskyrus tuos atvejus, kai Sutartys nustato kitaip, valstybės narės
arba iš jos valstybinių išteklių bet kokia forma suteikta pagalba, kuri,
palaikydama tam tikras įmones arba tam tikrų prekių gamybą, iškraipo
konkurenciją arba gali ją iškraipyti, yra nesuderinama su vidaus rinka,
kai ji daro įtaką valstybių narių tarpusavio prekybai.

2.   Vidaus rinkai neprieštarauja:

a)

	

socialinio pobūdžio pagalba individualiems vartotojams, jei ji yra
teikiama nediskriminuojant atitinkamų gaminių dėl jų kilmės;

b)

	

pagalba gaivalinių nelaimių ar kitų ypatingų įvykių padarytai žalai
atitaisyti;

c)

	

pagalba, teikiama tam tikrų Vokietijos Federacinės Respublikos regionų,
patyrusių žalą dėl Vokietijos padalijimo, ūkiui, jei tokia pagalba
reikalinga dėl padalijimo atsiradusiam ekonominiam atsilikimui
kompensuoti. Po penkerių metų nuo Lisabonos sutarties įsigaliojimo
Taryba, remdamasi Komisijos pasiūlymu, gali priimti šį punktą
panaikinantį sprendimą.

3.   Vidaus rinkai neprieštaraujančia gali būti laikoma:

a)

	

pagalba, skirta regionų, kuriuose yra neįprastai žemas gyvenimo lygis
arba didelis nedarbas, taip pat ir 349 straipsnyje nurodytų regionų,
atsižvelgiant į jų struktūrinę, ekonominę ir socialinę padėtį,
ekonominei plėtrai skatinti;

b)

	

pagalba, skirta bendriems Europos interesams svarbių projektų vykdymui
skatinti arba kurios nors valstybės narės ekonomikos dideliems
sutrikimams atitaisyti;

c)

	

pagalba, skirta tam tikros ekonominės veiklos rūšių arba tam tikrų
ekonomikos sričių plėtrai skatinti, jei ji netrikdo prekybos sąlygų
taip, kad prieštarautų bendram interesui;

d)

	

pagalba, skirta kultūrai remti ir paveldui išsaugoti, jei tokia pagalba
prekybos sąlygų ir konkurencijos Sąjungoje nepaveikia taip, kad
prieštarautų bendram interesui;

e)

	

kitos pagalbos rūšys, kurios gali būti nurodytos Tarybos sprendimuose,
priimtuose remiantis Komisijos pasiūlymu.

108 straipsnis

(EB sutarties ex 88 straipsnis)

1.   Komisija kartu su valstybėmis narėmis nuolat kontroliuoja visas
tose valstybėse esamas pagalbos sistemas. Valstybėms narėms ji siūlo
atitinkamas priemones, reikalingas vidaus rinkai palaipsniui plėtoti
arba jai veikti.

2.   Jei, paprašiusi suinteresuotas šalis pateikti savo pastabas,
Komisija nustato, jog tam tikra valstybės ar iš jos išteklių teikiama
pagalba yra pagal 107 straipsnį nesuderinama su vidaus rinka arba kad
tokia pagalba netinkamai naudojama, ji priima sprendimą, reikalaujantį,
kad atitinkama valstybė narė per Komisijos nustatytą laiką tokią pagalbą
panaikintų ar pakeistų.

Jei atitinkama valstybė narė per nustatytą laiką neįvykdo tokio
sprendimo, Komisija ar kita suinteresuota valstybė, nukrypdama nuo 258
ir 259 straipsnių nuostatų, gali šį klausimą perduoti tiesiogiai Europos
Sąjungos Teisingumo Teismui.

Kurios nors valstybės narės prašymu Taryba, nukrypdama nuo 107
straipsnio nuostatų arba 109 straipsnyje numatytų reglamentų, gali
vieningai nuspręsti, kad tam tikra tos valstybės teikiama ar teiktina
pagalba neprieštarauja vidaus rinkai, jei toks sprendimas pateisinamas
išimtinėmis aplinkybėmis. Jei dėl paminėtos pagalbos Komisija jau yra
pradėjusi šios dalies pirmojoje pastraipoje nurodytą procedūrą,
atitinkamai valstybei pateikus Tarybai prašymą toji procedūra
sustabdoma, kol Taryba pareiškia savo požiūrį.

Tačiau jei Taryba per tris mėnesius po minėto prašymo pateikimo savo
požiūrio nepareiškia, sprendimą priima Komisija.

3.   Apie visus ketinimus suteikti ar pakeisti pagalbą Komisija turi
būti laiku informuojama, kad ji galėtų pateikti savo pastabas. Jei
Komisija mano, kad tokie ketinimai pagal 107 straipsnį yra nesuderinami
su vidaus rinka, ji nedelsdama pradeda šio straipsnio 2 dalyje nustatytą
procedūrą. Atitinkama valstybė narė savo pasiūlytų priemonių
neįgyvendina tol, kol nepriimamas galutinis sprendimas.

4.   Komisija gali priimti reglamentus, susijusius su valstybės pagalbos
rūšimis, dėl kurių Taryba pagal 109 straipsnį nustatė, kad šio
straipsnio 3 dalyje nustatyta procedūra gali būti netaikoma.

109 straipsnis

(EB sutarties ex 89 straipsnis)

Taryba, remdamasi Komisijos pasiūlymu ir pasikonsultavusi su Europos
Parlamentu, gali priimti atitinkamus 107 ir 108 straipsnių taikymo
reglamentus ir konkrečiai nustatyti 108 straipsnio 3 dalies taikymo
sąlygas bei pagalbos kategorijas, kurioms ši tvarka netaikoma.

2 SKYRIUS

MOKESČIŲ NUOSTATOS

110 straipsnis

(EB sutarties ex 90 straipsnis)

Jokia valstybė narė tiesiogiai ar netiesiogiai neapmokestina kitų
valstybių narių gaminių jokiais savo vidaus mokesčiais, didesniais už
tuos, kuriais ji tiesiogiai ar netiesiogiai apmokestina panašius vietos
gaminius.

Be to, jokia valstybė narė neapmokestina kitų valstybių narių gaminių
tokio pobūdžio vidaus mokesčiais, kurie suteiktų netiesioginę apsaugą
kitiems gaminiams.

111 straipsnis

(EB sutarties ex 91 straipsnis)

Eksportuojant gaminius į kitos valstybės narės teritoriją, grąžinami
vidaus mokesčiai neviršija vidaus mokesčių, kuriais jie buvo tiesiogiai
ar netiesiogiai apmokestinti.

112 straipsnis

(EB sutarties ex 92 straipsnis)

Taikant kitokius mokesčius negu apyvartos mokesčiai, akcizas ar kitos
netiesioginio apmokestinimo formos, negalima grąžinti už eksportą į
kitas valstybes nares sumokėtų mokesčių ar nuo jų atleisti ir skirti
kompensacinius mokesčius iš kitų valstybių narių importuojamoms prekėms,
išskyrus atvejus, kai numatytas priemones ribotam laikui iš anksto
Komisijos pasiūlymu yra patvirtinusi Taryba.

113 straipsnis

(EB sutarties ex 93 straipsnis)

Taryba, spręsdama pagal specialią teisėkūros procedūrą ir
pasikonsultavusi su Europos Parlamentu bei Ekonomikos ir socialinių
reikalų komitetu, vieningai priima nuostatas dėl apyvartos mokesčius,
akcizą ir kitas netiesioginio apmokestinimo formas reglamentuojančių
teisės aktų suderinimo, būtino užtikrinanti, kad bus sukurta ir ims
veikti vidaus rinka bei bus išvengta konkurencijos iškraipymo.

3 SKYRIUS

TEISĖS AKTŲ SUDERINIMAS

114 straipsnis

(EB sutarties ex 95 straipsnis)

1.   Išskyrus tuos atvejus, kai Sutartyse nustatyta kitaip, 26
straipsnyje iškeltiems tikslams pasiekti taikomos toliau dėstomos
nuostatos. Europos Parlamentas ir Taryba, spręsdami pagal įprastą
teisėkūros procedūrą, pasikonsultavę su Ekonomikos ir socialinių reikalų
komitetu, nustato priemones valstybių narių įstatymų ir kitų teisės aktų
nuostatoms, skirtoms vidaus rinkos sukūrimui ir veikimui, suderinti.

2.   Šio straipsnio 1 dalis netaikoma fiskalinėms nuostatoms ir
nuostatoms, susijusioms su laisvu asmenų judėjimu bei pagal sutartį
dirbančių asmenų teisėmis ir interesais.

3.   Komisija savo pasiūlymuose, numatytuose 1 dalyje, dėl sveikatos,
saugos, aplinkos apsaugos ir vartotojų apsaugos dėmesį kreipia į aukšto
lygio apsaugą ir ypač atsižvelgia į visas mokslo faktais pagrįstas
naujoves. Pagal atitinkamą kompetenciją šio tikslo taip pat siekia
Europos Parlamentas ir Taryba.

4.   Jei Europos Parlamentui ir Tarybai, Tarybai arba Komisijai
nustačius kurią nors suderinimo priemonę valstybė narė mano, kad 36
straipsnyje nurodytais arba su aplinkos ar darbo aplinkos apsauga
susijusiais svarbiais sumetimais reikia išlaikyti nacionalines
nuostatas, apie tas nuostatas ir jų išlaikymo motyvus ji praneša Komisijai.

5.   Be to, nepažeidžiant 4 dalies, jei Europos Parlamentui ir Tarybai,
Tarybai arba Komisijai nustačius kurią nors derinimo priemonę valstybė
narė mano, kad dėl jos iškyla jai būdingų problemų ir todėl jai reikia
priimti naujais moksliniais įrodymais pagrįstas nacionalines nuostatas,
reglamentuojančias aplinkos ar darbo aplinkos apsaugą, apie numatytas
nuostatas ir jų priėmimo motyvus ji praneša Komisijai.

6.   Komisija per šešis mėnesius nuo 4 ir 5 dalyse nurodytų pranešimų
patvirtina arba atmeta aptartąsias nacionalines nuostatas, patikrinusi,
ar jos nėra savavališkos diskriminacijos priemonė arba užslėptas
valstybių narių tarpusavio prekybos apribojimas ir ar jos netrukdo
veikti vidaus rinkai.

Komisijai per šį terminą nepriėmus sprendimo, 4 ir 5 dalyse nurodytos
nacionalinės nuostatos laikomos patvirtintomis.

Kai klausimas sudėtingas ir nėra pavojaus žmonių sveikatai, Komisija
gali atitinkamai valstybei narei pranešti, kad šioje dalyje nurodytas
terminas gali būti pratęstas dar vienam iki šešių mėnesių trunkančiam
laikotarpiui.

7.   Jei pagal 6 dalį valstybei narei leidžiama išlaikyti arba priimti
nuostatas, neatitinkančias suderinimo priemonės nuostatų, Komisija
nedelsdama nagrinėja, ar siūlyti pakeisti tą priemonę.

8.   Jei valstybė narė iškelia konkrečią visuomenės sveikatos problemą
tokioje srityje, kuriai buvo skirtos ankstesnės derinimo priemonės, ji
atkreipia į tai Komisijos dėmesį, o ši nedelsdama nagrinėja, ar siūlyti
Tarybai atitinkamas priemones.

9.   Nukrypdama nuo 258 ir 259 straipsniuose nustatytos tvarkos,
Komisija ir kiekviena valstybė narė gali tiesiogiai kreiptis į Europos
Sąjungos Teisingumo Teismą, jei mano, kad kita valstybė narė
piktnaudžiauja šiame straipsnyje numatytomis galiomis.

10.   Pirmiau paminėtos suderinimo priemonės atitinkamais atvejais apima
ir apsaugos sąlygą, leidžiančią valstybėms narės dėl vienos ar kelių 36
straipsnyje nurodytų neekonominių priežasčių imtis laikinų priemonių
kartu joms taikant Sąjungos kontrolės tvarką.

115 straipsnis

(EB sutarties ex 94 straipsnis)

Nepažeidžiant 104 straipsnio, Taryba, spręsdama pagal specialią
teisėkūros procedūrą ir pasikonsultavusi su Europos Parlamentu bei
Ekonomikos ir socialinių reikalų komitetu, vieningai leidžia direktyvas
dėl valstybių narių įstatymų ir kitų teisės aktų, turinčių tiesioginę
įtaką vidaus rinkos sukūrimui ar veikimui, suderinimo.

116 straipsnis

(EB sutarties ex 96 straipsnis)

Nustačiusi, kad valstybių narių įstatymų ir kitų teisės aktų skirtumai
iškraipo konkurencijos sąlygas vidaus rinkoje ir kad tą iškraipymą
reikia pašalinti, Komisija pradeda konsultacijas su atitinkamomis
valstybėmis narėmis.

Jei per tokias konsultacijas nesusitariama, kaip tą iškraipymą
pašalinti, Europos Parlamentas ir Taryba, spręsdami pagal įprastą
teisėkūros procedūrą, priima šiam tikslui būtinas direktyvas. Gali būti
priimtos bet kurios kitos Sutartyse numatytos atitinkamos priemonės.

117 straipsnis

(EB sutarties ex 97 straipsnis)

1.   Jei būtų priežasčių manyti, kad kokios nors įstatymų ir kitų teisės
aktų nuostatos priėmimas ar pakeitimas gali sukelti pirmesniame
straipsnyje apibūdintą iškraipymą, valstybė narė, norėdama imtis tokių
veiksmų, konsultuojasi su Komisija. Komisija, pasikonsultavusi su
valstybėmis narėmis, atitinkamoms valstybėms rekomenduoja tokias
priemones, kurios padėtų išvengti šio iškraipymo.

2.   Jei valstybė, kuri nori priimti ar pakeisti nacionalines nuostatas,
nesilaiko Komisijos pateiktos jai rekomendacijos, kitos valstybės narės
neprivalo dėl to pagal 106 straipsnį keisti savo nacionalinių nuostatų,
kad pašalintų tokį iškraipymą. Jei valstybės narės, kuri ignoravo
Komisijos rekomendaciją, sukeltas iškraipymas daro žalą tik jai pačiai,
106 straipsnio nuostatos netaikomos.

118 straipsnis

Kuriant vidaus rinką ar jai veikiant, Europos Parlamentas ir Taryba,
spręsdami pagal įprastą teisėkūros procedūrą, patvirtina priemones,
kuriomis įdiegiami europiniai instrumentai, suteikiantys vienodą
intelektinės nuosavybės teisių apsaugą visoje Sąjungoje, ir kuriomis
nustatoma centralizuota leidimo suteikimo, koordinavimo ir priežiūros
tvarka Sąjungos lygiu.

Taryba, pagal specialią teisėkūros procedūrą priimdama reglamentą,
nustato, kokiomis kalbomis bus sudaryti europiniai instrumentai. Taryba,
pasikonsultavusi su Europos Parlamentu, sprendžia vieningai.

VIII ANTRAŠTINĖ DALIS

EKONOMINĖ IR PINIGŲ POLITIKA

119 straipsnis

(EB sutarties ex 4 straipsnis)

1.   Siekiant Europos Sąjungos sutarties 3 straipsnyje iškeltų tikslų,
valstybių narių ir Sąjungos veikla, kaip numatyta Sutarčių nuostatose,
apima nustatymą ekonominės politikos, kuri yra grindžiama glaudžiu
valstybių narių ekonominės politikos koordinavimu, vidaus rinka bei
bendrų tikslų apibrėžimu ir kuri yra vykdoma vadovaujantis atviros
rinkos ekonomikos esant laisvai konkurencijai principu.

2.   Be to, kas pirmiau paminėta, kaip numatyta Sutartyse ir laikantis
jose nustatytų terminų bei tvarkos, ši veikla apima bendrą valiutą –
eurą, nustatymą ir vykdymą vienos bendros pinigų politikos ir valiutų
kurso politikos, kurių pagrindinis tikslas yra išlaikyti stabilias
kainas ir, neprieštaraujant šiam tikslui, Sąjungoje remti bendras
ekonominės politikos kryptis vadovaujantis atviros rinkos ekonomikos
esant laisvai konkurencijai principu.

3.   Ši valstybių narių ir Sąjungos veikla turi atitikti tokius
pagrindinius principus: stabilios kainos, patikimi viešieji finansai ir
monetarinės sąlygos bei tvarus mokėjimų balansas.

1 SKYRIUS

EKONOMINĖ POLITIKA

120 straipsnis

(EB sutarties ex 98 straipsnis)

Valstybės narės, vykdydamos savo ekonominę politiką, stengiasi prisidėti
prie Europos Sąjungos sutarties 3 straipsnyje apibrėžtų Sąjungos tikslų
siekimo ir atsižvelgia į 121 straipsnio 2 dalyje paminėtas bendras
gaires. Valstybės narės ir Sąjunga veikia vadovaudamosi atviros rinkos
ekonomikos esant laisvai konkurencijai principu, palankiu veiksmingam
išteklių paskirstymui, ir laikydamosi 119 straipsnyje išdėstytų principų.

121 straipsnis

(EB sutarties ex 99 straipsnis)

1.   Valstybės narės savo ekonominę politiką vertina kaip bendro
intereso reikalą ir ją koordinuoja Taryboje pagal 120 straipsnio nuostatas.

2.   Taryba, remdamasi Komisijos rekomendacija, parengia valstybių narių
ir Sąjungos ekonominės politikos bendrų gairių projektą ir apie tai
praneša Europos Vadovų Tarybai.

Europos Vadovų Taryba, remdamasi Tarybos pranešimu, aptaria išvadą dėl
valstybių narių ir Sąjungos ekonominės politikos bendrų gairių.

Remdamasi šia išvada, Taryba priima šias bendras gaires išdėstančią
rekomendaciją. Apie savo rekomendaciją Taryba informuoja Europos Parlamentą.

3.   Kad užtikrintų glaudesnį valstybių narių ekonominės politikos
koordinavimą ir tvarią ekonominės veiklos rezultatų konvergenciją,
Taryba, remdamasi Komisijos pateiktais pranešimais, stebi kiekvienos
valstybės narės ir Sąjungos ekonominius pokyčius bei ar ekonominė
politika atitinka 2 dalyje minėtas bendras gaires ir reguliariai atlieka
nuodugnų įvertinimą.

Dėl tokios daugiašalės priežiūros valstybės narės Komisijai siunčia
informaciją apie svarbias priemones, kurių jos imasi ekonominės
politikos srityje, ir kitokią jų požiūriu reikalingą informaciją.

4.   Kai laikantis 3 dalyje nurodytos tvarkos yra nustatyta, kad
valstybės narės ekonominės politikos kryptys neatitinka 2 dalyje
nurodytų bendrųjų gairių arba jos gali kelti grėsmę deramam Ekonominės
ir pinigų sąjungos veikimui, Komisija gali įspėti tą valstybę narę.
Taryba, remdamasi Komisijos rekomendacija, gali priimti tai valstybei
narei reikalingas rekomendacijas. Taryba, remdamasi Komisijos pasiūlymu,
gali nutarti viešai paskelbti savo rekomendacijas.

Šios dalies taikymo srityje Taryba sprendžia neatsižvelgdama į
atitinkamai valstybei narei atstovaujančio Tarybos nario balsavimą.

Kitų Tarybos narių kvalifikuota balsų dauguma apibrėžiama pagal 238
straipsnio 3 dalies a punktą.

5.   Tarybos pirmininkas ir Komisija daugiašalės priežiūros rezultatus
praneša Europos Parlamentui. Jei Taryba viešai paskelbia savo
rekomendacijas, jos pirmininkas gali būti kviečiamas atvykti į Europos
Parlamento atitinkamos kompetencijos komitetą.

6.   Europos Parlamentas ir Taryba, priimdami reglamentus pagal įprastą
teisėkūros procedūrą, gali priimti 3 ir 4 dalyse nurodytos daugiašalės
priežiūros tvarkos išsamias taisykles.

122 straipsnis

(EB sutarties ex 100 straipsnis)

1.   Nepažeisdama kitų Sutartyse nustatytų procedūrų, Taryba, remdamasi
Komisijos pasiūlymu, gali, vadovaudamasi valstybių narių solidarumu,
priimti sprendimą dėl ekonominę padėtį atitinkančių priemonių, ypač jei
didelių sunkumų kyla dėl tam tikrų produktų tiekimo, visų pirma
energetikos srityje.

2.   Tais atvejais, kai valstybė narė patiria sunkumų arba dėl
gaivalinių nelaimių ar išimtinių, jos nekontroliuojamų aplinkybių, jai
gresia dideli sunkumai, Taryba, remdamasi Komisijos pasiūlymu, gali tam
tikromis sąlygomis suteikti tai valstybei narei Sąjungos finansinę
pagalbą. Apie priimtą sprendimą Tarybos pirmininkas informuoja Europos
Parlamentą.

123 straipsnis

(EB sutarties ex 101 straipsnis)

1.   Lėšų pereikvojimas sąskaitose ar bet kurios kitos formos kredito
galimybės Sąjungos institucijoms, įstaigoms ar organams, valstybių narių
centrinėms vyriausybėms, regioninėms, vietos ar kitoms valdžios
institucijoms, kitoms viešosios teisės reglamentuojamoms organizacijoms
arba valstybinėms įmonėms Europos centriniame banke ar nacionaliniuose
centriniuose bankuose (toliau – nacionaliniai centriniai bankai) yra
draudžiami, taip pat draudžiama Europos centriniam bankui ar
nacionaliniams centriniams bankams tiesiogiai iš jų pirkti skolos priemones.

2.   1 dalis netaikoma valstybei nuosavybės teise priklausančioms
kredito įstaigoms, kurioms nacionaliniai centriniai bankai ir Europos
centrinis bankas centrinių bankų atsargų pasiūlos atžvilgiu taiko tokį
patį statusą, kaip privačioms kredito įstaigoms.

124 straipsnis

(EB sutarties ex 102 straipsnis)

Draudžiamos visokios rizikos ribojimu nepagrįstos priemonės,
suteikiančios Sąjungos institucijoms, įstaigoms ar organams, centrinėms
vyriausybėms, regioninėms, vietos ar kitoms valdžios institucijoms,
kitoms viešosios teisės reglamentuojamoms įstaigoms arba valstybių narių
valstybinėms įmonėms privilegiją naudotis finansų įstaigomis.

125 straipsnis

(EB sutarties ex 103 straipsnis)

1.   Sąjunga nėra atsakinga už centrinių vyriausybių, regioninių, vietos
ar kitų valdžios institucijų, kitų viešosios teisės reglamentuojamų
organizacijų arba valstybių narių valstybinių įmonių įsipareigojimus,
nei jų neprisiima, išskyrus savitarpio finansines garantijas konkrečiam
projektui bendrai vykdyti. Valstybė narė nėra atsakinga už kitos
valstybės narės centrinės vyriausybės, regioninių, vietos ar kitų
valdžios institucijų, kitų viešosios teisės reglamentuojamų organizacijų
arba valstybinių įmonių įsipareigojimus, nei jų neprisiima, išskyrus
savitarpio finansines garantijas kokiam nors konkrečiam projektui
bendrai vykdyti.

2.   Taryba, remdamasi Komisijos pasiūlymu ir pasikonsultavusi su
Europos Parlamentu, prireikus gali tiksliau apibrėžti 123 ir 124
straipsniuose bei šiame straipsnyje nurodytų draudimų taikymą.

126 straipsnis

(EB sutarties ex 104 straipsnis)

1.   Valstybės narės vengia perviršinio bendrojo šalies biudžeto deficito.

2.   Kad būtų galima nustatyti dideles klaidas, Komisija prižiūri
biudžeto būklę ir valstybės skolos dydį valstybėse narėse. Ji ypač
tikrina biudžetinės drausmės laikymąsi pagal šiuos du kriterijus:

a)

	

ar planuojamo arba faktinio valstybės biudžeto deficito santykis su
bendruoju vidaus produktu viršija tam tikrą pamatinę vertę, išskyrus
atvejus, kai:

—

	

arba santykis smarkiai ir nuolat mažėjo ir pasiekė lygį, artimą
pamatinei vertei;

—

	

arba antraip – pamatinės vertės perviršis yra tik išimtinis ir laikinas,
ir santykis išlieka artimas pamatinei vertei;

b)

	

ar valstybės skolos santykis su bendruoju vidaus produktu viršija tam
tikrą pamatinę vertę, išskyrus atvejus, kai tas santykis pakankamai
mažėja ir patenkinamai sparčiai artėja prie pamatinės vertės.

Tos pamatinės vertės konkrečiai nurodytos prie Sutarčių pridedamame
Protokole dėl perviršinio deficito procedūros.

3.   Jei valstybė narė neatitinka reikalavimų pagal vieną ar abu šiuos
kriterijus, Komisija parengia pranešimą. Komisijos pranešime taip pat
atsižvelgiama, ar bendrojo šalies biudžeto deficitas yra didesnis už
valstybės investicijų išlaidas, be to, įvertinami ir kiti svarbūs
veiksniai, įskaitant valstybės narės vidutinės trukmės ekonomikos ir
biudžeto būklę.

Komisija taip pat gali parengti pranešimą, jei, nors pagal tuos
kriterijus reikalavimai ir vykdomi, ji mano, kad valstybėje narėje
galimas perviršinio deficito pavojus.

4.   Ekonomikos ir finansų komitetas parengia nuomonę apie Komisijos
pranešimą.

5.   Jei Komisija mano, kad valstybėje narėje yra susidaręs arba gali
susidaryti perviršinis deficitas, ji pateikia nuomonę tai valstybei
narei ir apie tai informuoja Tarybą.

6.   Apsvarsčiusi suinteresuotos valstybės narės norimas pareikšti
pastabas ir nuodugniai jas įvertinusi, Taryba, remdamasi Komisijos
pasiūlymu, nusprendžia, ar yra susidaręs perviršinis deficitas.

7.   Tais atvejais, kai pagal 6 dalį nusprendžiama, kad perviršinis
deficitas yra susidaręs, Taryba, nepagrįstai nedelsdama, pagal Komisijos
rekomendaciją atitinkamai valstybei narei pateikia rekomendacijas, kaip
per tam tikrą nurodytą laikotarpį tokią padėtį ištaisyti.

8.   Nustačiusi, kad nurodytu laikotarpiu, atsižvelgiant į jos
rekomendacijas, nebuvo imtasi veiksmingų priemonių, Taryba savo
rekomendacijas gali viešai paskelbti.

9.   Jei valstybė narė ir toliau nevykdo Tarybos rekomendacijų, Taryba
gali nuspręsti tą valstybę narę įspėti, kad ji per nurodytą laiką
deficitui sumažinti imtųsi priemonių, kurios, Tarybos nuomone, yra
reikalingos padėčiai ištaisyti.

Tokiu atveju Taryba gali pareikalauti iš atitinkamos valstybės narės
pagal konkretų grafiką teikti ataskaitas, kad galėtų tikrinti tos
valstybės narės pastangas sureguliuoti deficitą.

10.   Teise pateikti ieškinį, numatyta 258 ir 259 straipsniuose,
negalima naudotis šio straipsnio 1–9 dalių atžvilgiu.

11.   Kol valstybė narė neįvykdo pagal 9 dalį priimto sprendimo, Taryba
gali nuspręsti taikyti arba, atsižvelgusi į konkretų atvejį,
sugriežtinti vieną ar keletą iš šių priemonių:

—

	

pareikalauti iš atitinkamos valstybės narės prieš išleidžiant
obligacijas ir vertybinius popierius paskelbti papildomą informaciją,
kurią nurodys Taryba;

—

	

pasiūlyti Europos investicijų bankui persvarstyti savo paskolų teikimo
politiką atitinkamos valstybės narės atžvilgiu;

—

	

pareikalauti iš atitinkamos valstybės narės įnešti Sąjungai atitinkamo
dydžio indėlį be palūkanų, kol perviršinis deficitas, Tarybos manymu,
bus ištaisytas;

—

	

skirti atitinkamo dydžio baudas.

Apie priimtus sprendimus Tarybos pirmininkas informuoja Europos Parlamentą.

12.   Taryba kai kuriuos arba visus savo 6–9 ir 11 dalyse nurodytus
sprendimus ar rekomendacijas panaikina tokia apimtimi, kokia perviršinis
deficitas toje valstybėje narėje, Tarybos manymu, buvo ištaisytas. Jei
Taryba anksčiau buvo viešai paskelbusi rekomendacijas, vos tik
panaikinusi pagal 8 dalį priimtą sprendimą ji skelbia viešą pareiškimą,
kad perviršinio deficito toje valstybėje narėje nebėra.

13.   Priimdama 8, 9, 11 ir 12 dalyse nurodytus sprendimus ar
rekomendacijas, Taryba sprendžia remdamasi Komisijos rekomendacija.

Patvirtindama 6–9, 11 ir 12 dalyse nurodytas priemones Taryba sprendžia
neatsižvelgdama į atitinkamai valstybei narei atstovaujančio Tarybos
nario balsavimą.

Kitų Tarybos narių kvalifikuota balsų dauguma apibrėžiama pagal 238
straipsnio 3 dalies a punktą.

14.   Kitos su šiame straipsnyje aprašytos tvarkos įgyvendinimu
susijusios nuostatos pateikiamos prie Sutarčių pridedamame Protokole dėl
perviršinio deficito procedūros.

Taryba, spręsdama pagal specialią teisėkūros procedūrą ir
pasikonsultavusi su Europos Parlamentu bei Europos centriniu banku,
vieningai priima atitinkamas nuostatas, paskui pakeisiančias
minėtą Protokolą.

Laikydamasi kitų šios dalies nuostatų, Taryba, remdamasi Komisijos
pasiūlymu ir pasikonsultavusi su Europos Parlamentu, nustato minėto
Protokolo nuostatų taikymo išsamias taisykles ir apibrėžimus.

2 SKYRIUS

PINIGŲ POLITIKA

127 straipsnis

(EB sutarties ex 105 straipsnis)

1.   Pagrindinis Europos centrinių bankų sistemos (toliau – ECBS)
tikslas – palaikyti kainų stabilumą. Nepažeisdama kainų stabilumo
tikslo, ECBS remia Sąjungos bendrąsias ekonominės politikos kryptis, kad
padėtų siekti Europos Sąjungos sutarties 3 straipsnyje nustatytų
Sąjungos tikslų. ECBS veikia vadovaudamasi atviros rinkos ekonomikos
esant laisvai konkurencijai principu, palankiu veiksmingam išteklių
paskirstymui, ir laikydamasi 119 straipsnyje išdėstytų principų.

2.   Pagrindiniai ECBS uždaviniai yra šie:

—

	

nustatyti ir įgyvendinti Sąjungos pinigų politiką;

—

	

atlikti užsienio valiutų operacijas, atitinkančias 219 straipsnio nuostatas;

—

	

laikyti ir valdyti valstybių narių oficialiąsias užsienio valiutos atsargas;

—

	

skatinti sklandų mokėjimo sistemų veikimą.

3.   2 dalies trečioji įtrauka nepažeidžia valstybių narių vyriausybių
teisės laikyti ir valdyti apyvartines užsienio valiutos lėšas.

4.   Su Europos centriniu banku konsultuojasi:

—

	

dėl bet kurio siūlomo Sąjungos akto, priklausančio jo kompetencijai;

—

	

nacionalinės institucijos dėl bet kurios teisinės nuostatos,
priklausančios jo kompetencijai, projekto, tačiau laikantis 129
straipsnio 4 dalyje numatyta tvarka Tarybos nustatytų apribojimų ir sąlygų.

Europos centrinis bankas gali atitinkamoms Sąjungos institucijoms,
įstaigoms ar organams arba nacionalinėms institucijoms teikti nuomones
jo kompetencijai priklausančiais klausimais.

5.   ECBS prisideda prie to, kad kompetentingos institucijos galėtų
sklandžiai vykdyti savo politiką, susijusią su rizikos ribojimu pagrįsta
kredito įstaigų priežiūra ir finansų sistemos stabilumu.

6.   Taryba, vieningai priimdama reglamentus pagal specialią teisėkūros
procedūrą ir pasikonsultavusi su Europos Parlamentu ir Europos centriniu
banku, gali pavesti Europos centriniam bankui specialias užduotis,
susijusias su rizikos ribojimu pagrįsta kredito ir kitų finansų įstaigų,
išskyrus draudimo įmones, priežiūra.

128 straipsnis

(EB sutarties ex 106 straipsnis)

1.   Europos centrinis bankas turi išimtinę teisę duoti leidimą
Sąjungoje išleisti eurų banknotus. Tokius banknotus gali išleisti
Europos centrinis bankas ir nacionaliniai centriniai bankai. Europos
centrinio banko ir nacionalinių centrinių bankų išleisti banknotai yra
vieninteliai tokie banknotai, kurie Sąjungoje turi teisėtos mokėjimo
priemonės statusą.

2.   Europos centriniam bankui patvirtinus emisijos apimtį, valstybės
narės gali išleisti eurų monetas. Taryba, remdamasi Komisijos pasiūlymu
ir pasikonsultavusi su Europos Parlamentu bei Europos centriniu banku,
gali imtis priemonių visų apyvartai skirtų monetų nominalams ir
techniniams duomenims derinti tokia apimtimi, kokia užtikrintų sklandžią
apyvartą Sąjungoje.

129 straipsnis

(EB sutarties ex 107 straipsnis)

1.   ECBS vadovauja Europos centriniame banke sprendimus priimantys
organai – Valdančioji taryba ir Vykdomoji valdyba.

2.   Europos centrinių bankų sistemos ir Europos centrinio banko
statutas (toliau – ECBS ir ECB statutas) yra pateiktas prie Sutarčių
pridedamame protokole.

3.   Europos Parlamentas ir Taryba, spręsdami pagal įprastą teisėkūros
procedūrą, gali iš dalies keisti ECBS ir ECB statuto 5.1, 5.2, 5.3, 17,
18, 19.1, 22, 23, 24, 26, 32.2, 32.3, 32.4, 32.6 straipsnius, 33.1
straipsnio a punktą ir 36 straipsnį. Jie sprendžia arba Europos
centriniam bankui rekomendavus ir pasikonsultavus su Komisija, arba
Komisijai rekomendavus ir pasikonsultavus su Europos centriniu banku.

4.   Taryba, remdamasi Komisijos pasiūlymu ir pasikonsultavusi su
Europos Parlamentu bei Europos centriniu banku arba remdamasi Europos
centrinio banko rekomendacija ir pasikonsultavusi su Europos Parlamentu
bei Komisija, priima ECBS ir ECB statuto 4, 5.4, 19.2, 20, 28.1, 29.2,
30.4 ir 34.3 straipsniuose nurodytas nuostatas.

130 straipsnis

(EB sutarties ex 108 straipsnis)

Naudodamiesi Sutarčių ir ECBS ir ECB statuto jiems suteiktais
įgaliojimais ir vykdydami juose nustatytus užduotis bei pareigas, nei
Europos centrinis bankas, nei nacionalinis centrinis bankas, nei bet
kuris jų sprendimus priimančių organų narys nesiekia gauti ar nepriima
jokių Sąjungos institucijų, įstaigų ar organų, valstybių narių
vyriausybių ar bet kurio kito subjekto nurodymų. Sąjungos institucijos,
įstaigos ar organai ir valstybių narių vyriausybės įsipareigoja gerbti
šį principą ir nesiekti paveikti Europos centrinio banko ar nacionalinių
centrinių bankų sprendimus priimančių organų nariams, jiems atliekant
savo užduotis.

131 straipsnis

(EB sutarties ex 109 straipsnis)

Kiekviena valstybė narė užtikrina, kad jos nacionalinės teisės aktai,
įskaitant jos nacionalinio centrinio banko statutą, būtų suderinti su
Sutartimis ir ECBS ir ECB statutu.

132 straipsnis

(EB sutarties ex 110 straipsnis)

1.   Kad atliktų ECBS patikėtus uždavinius, Europos centrinis bankas
pagal Sutarčių nuostatas ir laikydamasis ECBS ir ECB statute nustatytų
sąlygų:

—

	

priima reglamentus, reikalingus ECBS ir ECB statuto 3.1 straipsnio
pirmojoje įtraukoje, 19.1, 22 ir 25.2 straipsniuose nurodytiems
uždaviniams atlikti, ir tais atvejais, kurie numatomi 129 straipsnio
4 dalyje nurodytuose Tarybos aktuose;

—

	

priima sprendimus, reikalingus pagal šias Sutartis ir ECBS ir ECB
statutą ECBS patikėtiems uždaviniams vykdyti;

—

	

teikia rekomendacijas ir nuomones.

2.   Europos centrinis bankas gali nutarti paskelbti savo sprendimus,
rekomendacijas ir nuomones.

3.   Laikydamasis 129 straipsnio 4 dalyje numatyta tvarka Tarybos
nustatytų apribojimų ir sąlygų, Europos centrinis bankas turi teisę
įmonėms, nesilaikančioms jo reglamentuose ir sprendimuose nustatytų
įsipareigojimų, skirti vienkartines arba periodiškai mokamas baudas.

133 straipsnis

Nepažeidžiant Europos centrinio banko įgaliojimų, Europos Parlamentas ir
Taryba, spręsdami pagal įprastą teisėkūros procedūrą, nustato priemones,
reikalingas naudoti eurą kaip bendrą valiutą. Šios priemonės priimamos
pasikonsultavus su Europos centriniu banku.

3 SKYRIUS

INSTITUCIJŲ NUOSTATOS

134 straipsnis

(EB sutarties ex 114 straipsnis)

1.   Siekiant skatinti koordinuoti valstybių narių politiką visu mastu,
koks reikalingas vidaus rinkai veikti, įsteigiamas Ekonomikos ir finansų
komitetas.

2.   Ekonomikos ir finansų komitetui keliami šie uždaviniai:

—

	

Tarybos ar Komisijos prašymu arba savo iniciatyva rengti šioms
institucijoms nuomones;

—

	

stebėti valstybių narių ir Sąjungos ekonominę ir finansinę padėtį ir
apie ją reguliariai pranešti Tarybai ir Komisijai, ypač apie finansinius
santykius su trečiosiomis šalimis ir tarptautinėmis institucijomis;

—

	

nepažeidžiant 204 straipsnio padėti Tarybai pasirengti 66 ir 75
straipsniuose, 121 straipsnio 2, 3, 4 ir 6 dalyse, 122, 124, 125 ir 126
straipsniuose, 127 straipsnio 6 dalyje, 128 straipsnio 2 dalyje, 129
straipsnio 3 ir 4 dalyse, 138 straipsnyje, 140 straipsnio 2 ir 3 dalyse,
143 straipsnyje, 144 straipsnio 2 ir 3 dalyse ir 219 straipsnyje
nurodytam Tarybos darbui ir atlikti kitas Tarybos jam paskirtas
patariamojo ir parengiamojo pobūdžio užduotis;

—

	

bent kartą per metus ištirti kapitalo judėjimo ir mokėjimų laisvės
padėtį, susidarančią taikant Sutartis ir Tarybos patvirtintas priemones;
tyrimas apima visas priemones, susijusias su kapitalo judėjimu ir
mokėjimais; tyrimo rezultatus Komitetas praneša Komisijai ir Tarybai.

Kiekviena valstybė narė, Komisija ir Europos centrinis bankas skiria ne
daugiau kaip po du Komiteto narius.

3.   Taryba, remdamasi Komisijos pasiūlymu ir pasikonsultavusi su
Europos centriniu banku ir šiame straipsnyje minėtu Komitetu, patvirtina
išsamias Ekonomikos ir finansų komiteto sudarymo nuostatas. Apie tokį
sprendimą Tarybos pirmininkas informuoja Europos Parlamentą.

4.   Be 2 dalyje numatytų uždavinių, jei yra ir kol yra valstybių narių,
kurioms taikoma 139 straipsnyje nurodyta išimtis, komitetas stebi tų
valstybių narių pinigų ir finansų padėtį, bendrąją mokėjimo sistemą ir
apie jas reguliariai praneša Tarybai ir Komisijai.

135 straipsnis

(EB sutarties ex 115 straipsnis)

Dėl reikalų, patenkančių į 121 straipsnio 4 dalies, 126 straipsnio,
išskyrus 14 dalį, 138, 140 straipsnio 1 dalies, 140 straipsnio 2 dalies
pirmosios pastraipos, 140 straipsnio 3 dalies ir 219 straipsnio taikymo
sritį, Taryba arba valstybė narė gali prašyti Komisijos atitinkamai
pateikti rekomendaciją arba pasiūlymą. Komisija šį prašymą išnagrinėja
ir nedelsdama pateikia Tarybai savo išvadas.

4 SKYRIUS

SPECIALIOSIOS NUOSTATOS VALSTYBĖMS NARĖMS, KURIŲ VALIUTA YRA EURO

136 straipsnis

1.   Siekdama prisidėti prie tinkamo Ekonominės ir pinigų sąjungos
veikimo, ir pagal atitinkamas Sutarčių nuostatas Taryba, vadovaudamasi
atitinkama 121 ir 126 straipsniuose nustatyta tvarka, išskyrus 126
straipsnio 14 dalyje nustatytą tvarką, patvirtina valstybėms narėms,
kurių valiuta yra euro, skirtas priemones, kuriomis siekiama:

a)

	

sustiprinti jų biudžetinės drausmės koordinavimą ir priežiūrą;

b)

	

nustatyti joms taikomas ekonominės politikos gaires užtikrinant jų
suderinamumą su visai Sąjungai priimtomis gairėmis ir užtikrinti jų
priežiūrą.

2.   Dėl 1 dalyje nurodytų priemonių balsuoja tik tie Tarybos nariai,
kurie atstovauja valstybėms narėms, kurių valiuta yra euro.

Minėtų narių kvalifikuota balsų dauguma apibrėžiama pagal 238 straipsnio
3 dalies a punktą.

3.   Valstybės narės, kurių valiuta yra euro, gali nustatyti stabilumo
mechanizmą, kuris bus naudojamas kilus būtinybei euro zonos kaip visumos
stabilumui apsaugoti. Bet kokios reikiamos finansinės paramos pagal šį
mechanizmą teikimui bus taikomos griežtos sąlygos.

137 straipsnis

Valstybių narių, kurių valiuta yra euro, ministrų susitikimų tvarka
nustatoma Protokole dėl euro grupės.

138 straipsnis

(EB sutarties ex 111 straipsnio 4 dalis)

1.   Siekdama užtikrinti euro vietą tarptautinėje pinigų sistemoje,
Taryba, remdamasi Komisijos pasiūlymu, priima sprendimą, nustatantį
bendrąsias pozicijas dėl Ekonominei ir pinigų sąjungai ypač svarbių
dalykų kompetentingose tarptautinėse finansų institucijose ir
konferencijose. Taryba sprendžia pasikonsultavusi su Europos centriniu
banku.

2.   Taryba, remdamasi Komisijos pasiūlymu, gali patvirtinti atitinkamas
priemones siekdama užtikrinti vieningą atstovavimą tarptautinėse finansų
institucijose ir konferencijose. Taryba sprendžia pasikonsultavusi su
Europos centriniu banku.

3.   Dėl 1 ir 2 dalyse nurodytų priemonių balsuoja tik tie Tarybos
nariai, kurie atstovauja valstybėms narėms, kurių valiuta yra euro.

Minėtų narių kvalifikuota balsų dauguma apibrėžiama pagal 238 straipsnio
3 dalies a punktą.

5 SKYRIUS

PEREINAMOJO LAIKOTARPIO NUOSTATOS

139 straipsnis

1.   Valstybės narės, dėl kurių Taryba nėra priėmusi sprendimo, kad jos
tenkina eurui įvesti reikalingas sąlygas, toliau vadinamos „valstybėmis
narėmis, kurioms taikoma išimtis“.

2.   Valstybėms narėms, kurioms taikoma išimtis, netaikomos šios
Sutarčių nuostatos:

a)

	

ekonominės politikos bendrųjų gairių dalių, susijusių su euro zona
apskritai, priėmimas (121 straipsnio 2 dalis);

b)

	

priverstinės perviršinio deficito ištaisymo priemonės (126 straipsnio 9
ir 11 dalys);

c)

	

ECBS tikslai ir uždaviniai (127 straipsnio 1, 2, 3 ir 5 dalys);

d)

	

euro emisija (128 straipsnis);

e)

	

Europos centrinio banko aktai (132 straipsnis);

f)

	

priemonės, reglamentuojančios euro naudojimą (133 straipsnis);

g)

	

susitarimai dėl pinigų ir kitos priemonės, susijusios su valiutos kurso
politika (219 straipsnis);

h)

	

Europos centrinio banko Vykdomosios valdybos narių paskyrimas (283
straipsnio 2 dalis);

i)

	

sprendimai, nustatantys bendrąsias pozicijas dėl Ekonominei ir pinigų
sąjungai ypač svarbių klausimų kompetentingose tarptautinėse finansų
institucijose ir konferencijose (138 straipsnio 1 dalis);

j)

	

priemonės, užtikrinančios vieningą atstovavimą tarptautinėse finansų
institucijose ir konferencijose (138 straipsnio 2 dalis).

Todėl a–j punktuose nurodytuose straipsniuose „valstybės narės“ yra tos
valstybės narės, kurių valiuta yra euro.

3.   ECBS ir ECB statuto IX skyriuje nustatyta, kad valstybės narės,
kurioms taikoma išimtis, ir jų nacionaliniai centriniai bankai neturi
teisių ir prievolių ECBS.

4.   Tarybos narių, atstovaujančių valstybėms narėms, kurioms taikoma
išimtis, balsavimo teisės sustabdomos Tarybai priimant 2 dalyje
nurodytuose straipsniuose išvardytas priemones ir šiais atvejais:

a)

	

priimant rekomendacijas valstybėms narėms, kurių valiuta yra euro,
daugiašalės priežiūros sistemoje, įskaitant stabilumo programas ir
įspėjimus (121 straipsnio 4 dalis);

b)

	

patvirtinant priemones dėl perviršinio deficito, susijusias su
valstybėmis narėmis, kurių valiuta yra euro (126 straipsnio 6, 7, 8, 12
ir 13 dalys).

Kitų Tarybos narių kvalifikuota balsų dauguma apibrėžiama pagal 238
straipsnio 3 dalies a punktą.

140 straipsnis

(EB sutarties ex 121 straipsnio 1 dalis, ex 122 straipsnio 2 dalies
antras sakinys ir ex 123 straipsnio 5 dalis)

1.   Ne rečiau kaip kartą per dvejus metus arba valstybės narės, kuriai
taikoma išimtis, prašymu, Komisija ir Europos centrinis bankas praneša
Tarybai apie pažangą, padarytą valstybėms narėms, kurioms taikoma
išimtis, vykdant savo įsipareigojimus Ekonominei ir pinigų sąjungai
sukurti. Šiuose pranešimuose įvertinama, kaip kiekvienos iš šių
valstybių narių vidaus teisės aktai, taip pat jos nacionalinio centrinio
banko statutas atitinka 130 ir 131 straipsnius bei ECBS ir ECB statutą.
Pranešimuose taip pat nagrinėjama, ar pasiektas aukštas tvarios
konvergencijos laipsnis, tuo tikslu nurodant, kaip kiekviena valstybė
narė atitinka šiuos kriterijus:

—

	

didelis kainų stabilumas; ar jis pasiektas, sprendžiama pagal
infliacijos lygį, artimą tam, kurį yra pasiekusios ne daugiau kaip trys
valstybės narės, kuriose kainos yra stabiliausios;

—

	

valstybės finansinės padėties tvarumas; ar jis pasiektas, sprendžiama
pagal bendrojo šalies biudžeto be perviršinio deficito, kuris nustatomas
pagal 126 straipsnio 6 dalį, padėtį;

—

	

Europos pinigų sistemos valiutos kurso mechanizmo nustatytų normalių
svyravimo ribų laikymasis bent dvejus metus išvengiant nuvertėjimo euro
atžvilgiu;

—

	

valstybės narės, kuriai taikoma išimtis, pasiektas konvergencijos ir jos
dalyvavimo valiutos kurso mechanizme patvarumas, kurį atspindi
ilgalaikių palūkanų normos.

Šioje dalyje paminėti keturi kriterijai ir atitinkami laikotarpiai, per
kuriuos turi būti jų paisoma, išsamiau aptariami prie Sutarčių
pridedamame protokole. Komisijos ir Europos centrinio banko pranešimuose
taip pat apibūdinami rinkų integracijos rezultatai, einamosios sąskaitos
mokėjimų balansų būklė ir pokyčiai bei gaminio vienetui tenkančių darbo
sąnaudų ir kitų kainų rodiklių pokyčių tyrimas.

2.   Pasikonsultavusi su Europos Parlamentu ir po svarstymo Europos
Vadovų Taryboje, Taryba, remdamasi Komisijos pasiūlymu, sprendžia, kuri
iš valstybių narių, kurioms taikoma išimtis, pagal 1 dalyje nustatytus
kriterijus, tenkina reikalingas sąlygas, ir panaikina išimtis
atitinkamoms valstybėms narėms.

Taryba sprendžia gavusi valstybėms narėms, kurių valiuta yra euro,
atstovaujančių savo narių kvalifikuotos daugumos rekomendaciją. Tarybai
gavus Komisijos pasiūlymą, šie nariai rekomendaciją pateikia per šešis
mėnesius.

Antrojoje pastraipoje nurodyta minėtų narių kvalifikuota balsų dauguma
apibrėžiama pagal 238 straipsnio 3 dalies a punktą.

3.   Jei 2 dalyje nustatyta tvarka nusprendžiama panaikinti išimtį,
Taryba, remdamasi Komisijos pasiūlymu bei pasikonsultavusi su Europos
centriniu banku ir spręsdama vieningu valstybių narių, kurių valiuta yra
euro, ir suinteresuotos valstybės narės sutarimu neatšaukiamai nustato
kursą, kokiu euro pakeičia tos valstybės narės valiutą, ir imasi kitų
priemonių, reikalingų eurui, kaip bendrai valiutai, toje valstybėje
narėje įvesti.

141 straipsnis

(EB sutarties ex 123 straipsnio 3 dalis ir ex 117 straipsnio 2 dalies
pirmosios penkios įtraukos)

1.   Jei yra ir kol yra valstybių narių, kurioms taikoma išimtis, taip
pat nepažeidžiant 129 straipsnio 1 dalies, ECBS ir ECB statuto 45
straipsnyje minima Europos centrinio banko Bendroji taryba steigiama
kaip trečias Europos centrinio banko sprendimus priimantis organas.

2.   Jei yra ir kol yra valstybių narių, kurioms taikoma išimtis, šių
valstybių narių atžvilgiu Europos centrinis bankas:

—

	

stiprina nacionalinių centrinių bankų bendradarbiavimą;

—

	

gerina valstybių narių pinigų politikos koordinavimą siekiant užtikrinti
kainų stabilumą;

—

	

prižiūri valiutos kurso mechanizmo veikimą;

—

	

teikia konsultacijas nacionalinių centrinių bankų kompetencijai
priklausančiais ir finansų įstaigų bei rinkų stabilumui poveikį
darančiais klausimais;

—

	

atlieka Europos bendradarbiavimo pinigų srityje fondo buvusius
uždavinius, kuriuos vėliau perėmė Europos pinigų institutas.

142 straipsnis

(EB sutarties ex 124 straipsnio 1 dalis)

Kiekviena valstybė narė, kuriai taikoma išimtis, savo valiutos kurso
politiką laiko bendru interesu. Šitaip elgdamosi, valstybės narės
atsižvelgia į patirtį, įgytą bendradarbiaujant valiutos kurso mechanizme.

143 straipsnis

(EB sutarties ex 119 straipsnis)

1.   Tais atvejais, kai dėl visuotinio mokėjimų balanso sutrikimo arba
dėl disponuojamos valiutos rūšies valstybės narės, kuriai taikoma
išimtis, mokėjimų balansui iškyla sunkumų arba didelė jų grėsmė ir ypač
kai tokie sunkumai gali kelti pavojų vidaus rinkos veikimui ar
laipsniškam bendros prekybos politikos įgyvendinimui, Komisija
nedelsdama ištiria tos valstybės padėtį ir veiksmus, kurių ta valstybė,
naudodamasi visomis savo turimomis priemonėmis, ėmėsi ar gali imtis
pagal Sutarčių nuostatas. Komisija nurodo, kokių priemonių tai valstybei
ji rekomenduoja imtis.

Jei valstybės narės, kuriai taikoma išimtis, veiksmų ir Komisijos
pasiūlytų priemonių nepakanka įveikti kilusiems ar gresiantiems
sunkumams, Komisija, pasikonsultavusi su Ekonomikos ir finansų komitetu,
rekomenduoja Tarybai suteikti savitarpio pagalbą ir tinkamus tos
pagalbos būdus.

Komisija reguliariai informuoja Tarybą apie padėtį ir tolesnius jos
pokyčius.

2.   Tokią savitarpio pagalbą suteikia Taryba; ji priima tokios pagalbos
sąlygas ir detales nustatančias direktyvas arba sprendimus, o ta pagalba
gali būti teikiama tokiomis formomis:

a)

	

suderintas kreipimasis su pasiūlymu į kitas tarptautines organizacijas
arba tose tarptautinėse organizacijose, į kurias arba kuriose valstybės
narės, kurioms taikoma išimtis, gali kreiptis;

b)

	

priemonės, reikalingos išvengti prekybos srautų nukreipimo tais
atvejais, kai sunkumus patirianti valstybė narė, kuriai taikoma išimtis,
trečiosioms šalims palieka arba vėl nustato kiekybinius apribojimus;

c)

	

kitų valstybių narių pagal jų susitarimą teikiami riboti kreditai.

3.   Jei Komisijos rekomenduotos savitarpio pagalbos Taryba nesuteikia
arba jei suteiktos savitarpio pagalbos ir panaudotų priemonių nepakanka,
Komisija leidžia sunkumus patiriančiai valstybei narei, kuriai taikoma
išimtis, imtis apsaugos priemonių, kurių sąlygas ir detales
nustato Komisija.

Taryba gali tokį leidimą panaikinti, o tokias sąlygas ir detales pakeisti.

144 straipsnis

(EB sutarties ex 120 straipsnis)

1.   Kai staiga sutrinka mokėjimų balansas, o sprendimas pagal 143
straipsnio 2 dalį tuoj pat nepriimamas, valstybė narė, kuriai taikoma
išimtis, gali prevencine tvarka imtis reikalingų apsaugos priemonių.
Tokios priemonės turi kuo mažiausiai trikdyti vidaus rinkos veikimą ir
neturi būti taikomos platesniu mastu nei tikrai būtina staiga
iškilusiems sunkumams įveikti.

2.   Komisija ir kitos valstybės narės apie tokias priemones
informuojamos ne vėliau kaip prieš joms įsigaliojant. Komisija gali
rekomenduoti Tarybai suteikti savitarpio pagalbą pagal 143 straipsnį.

3.   Gavusi Komisijos rekomendaciją ir pasikonsultavusi su Ekonomikos ir
finansų komitetu, Taryba gali nuspręsti, kad suinteresuota valstybė narė
pirmiau minėtas apsaugos priemones turi pakeisti, sustabdyti arba
panaikinti.

IX ANTRAŠTINĖ DALIS

UŽIMTUMAS

145 straipsnis

(EB sutarties ex 125 straipsnis)

Pagal šią antraštinę dalį valstybės narės ir Sąjunga veikia siekdamos
plėtoti suderintą užimtumo strategiją, ypač ugdydamos kvalifikuotą,
profesiniu atžvilgiu pasirengusią ir mokančią prisitaikyti darbo jėgą
bei darbo rinkas, prisitaikančias prie ekonomikos pokyčių, kad būtų
pasiekti Europos Sąjungos sutarties 3 straipsnyje nustatyti tikslai.

146 straipsnis

(EB sutarties ex 126 straipsnis)

1.   Valstybės narės, nuosekliai laikydamosi pagal 121 straipsnio 2 dalį
priimtų valstybių narių ir Sąjungos ekonominės politikos bendrųjų
gairių, savo užimtumo politika padeda siekti 145 straipsnyje nustatytų
tikslų.

2.   Valstybės narės, atsižvelgdamos į nacionalinę nusistovėjusią
administracijos ir darbuotojų pareigų pasidalijimo tvarką, užimtumą
laiko bendru reikalu ir savo veiklą šiuo atžvilgiu Taryboje derina pagal
148 straipsnio nuostatas.

147 straipsnis

(EB sutarties ex 127 straipsnis)

1.   Sąjunga siekti didelio užimtumo padeda skatindama valstybių narių
bendradarbiavimą bei remdama, o prireikus ir papildydama, jų veiklą.
Taip veikiant gerbiama valstybių narių kompetencija.

2.   Į tikslą siekti didelio užimtumo atsižvelgiama nustatant ir
įgyvendinant Sąjungos politikos ir veiklos kryptis.

148 straipsnis

(EB sutarties ex 128 straipsnis)

1.   Europos Vadovų Taryba, remdamasi bendru kasmetiniu Tarybos ir
Komisijos pranešimu, kasmet svarsto užimtumo padėtį Sąjungoje ir
patvirtina dėl jo padarytas išvadas.

2.   Vadovaudamasi Europos Vadovų Tarybos išvadomis, Taryba, remdamasi
Komisijos pasiūlymu ir pasikonsultavusi su Europos Parlamentu,
Ekonomikos ir socialinių reikalų komitetu, Regionų komitetu bei 150
straipsnyje minėtu Užimtumo komitetu, kasmet parengia gaires, į kurias
valstybės narės atsižvelgia vykdydamos savo užimtumo politiką. Šios
gairės atitinka bendras gaires, nustatytas pagal 121 straipsnio 2 dalį.

3.   Kiekviena valstybė narė pateikia Tarybai ir Komisijai metų
pranešimą apie svarbiausias priemones, kurių buvo imtasi užimtumo
politiką įgyvendinant pagal šio straipsnio 2 dalyje paminėtas užimtumo
politikos gaires.

4.   Taryba, remdamasi šio straipsnio 3 dalyje paminėtais pranešimais ir
susipažinusi su Užimtumo komiteto nuomone, valstybių narių užimtumo
politikos įgyvendinimą kasmet nagrinėja atsižvelgdama į užimtumo
politikos gaires. Taryba, remdamasi Komisijos rekomendacija, gali teikti
valstybėms narėms rekomendacijas, jei mano, kad tokiam nagrinėjimui to
reikia.

5.   Remdamosi to nagrinėjimo rezultatais, Taryba ir Komisija parengia
Europos Vadovų Tarybai bendrą metų pranešimą apie užimtumo padėtį
Sąjungoje ir užimtumo gairių įgyvendinimą.

149 straipsnis

(EB sutarties ex 129 straipsnis)

Europos Parlamentas ir Taryba, spręsdami pagal įprastą teisėkūros
procedūrą, pasikonsultavę su Ekonomikos ir socialinių reikalų komitetu
bei Regionų komitetu, gali imtis skatinamųjų priemonių valstybių narių
bendradarbiavimui ir jų veiklai užimtumo srityje paremti, imdamiesi
iniciatyvos plėtoti keitimąsi informacija ir geriausia praktika, teikti
lyginamąją analizę ir patarimus, taip pat skatinti naujoviškus požiūrius
ir patirties vertinimą, ypač pasiremdami bandomaisiais projektais.

Tos priemonės neapima valstybių narių įstatymų ir kitų teisės aktų derinimo.

150 straipsnis

(EB sutarties ex 130 straipsnis)

Valstybių narių užimtumo ir darbo rinkos politikos derinimui skatinti
Taryba, spręsdama paprasta balsų dauguma, pasikonsultavusi su Europos
Parlamentu, įsteigia patariamąjį statusą turintį Užimtumo komitetą. Šio
komiteto uždaviniai:

—

	

stebėti užimtumo padėtį bei užimtumo politikos kryptis valstybėse narėse
ir Sąjungoje;

—

	

nepažeidžiant 240 straipsnio Tarybos ar Komisijos prašymu arba savo
iniciatyva formuluoti nuomones ir padėti rengti 148 straipsnyje nurodytą
Tarybos veiklą.

Vykdydamas savo įgaliojimus komitetas tariasi su administracija ir
darbuotojais.

Kiekviena valstybė narė ir Komisija skiria po du komiteto narius.

X ANTRAŠTINĖ DALIS

SOCIALINĖ POLITIKA

151 straipsnis

(EB sutarties ex 136 straipsnis)

Sąjunga ir valstybės narės, atsižvelgdamos į pagrindines socialines
teises, nustatytas 1961 m. spalio 18 d. Turine pasirašytoje Europos
socialinėje chartijoje ir 1989 m. Bendrijos darbuotojų pagrindinių
socialinių teisių chartijoje, mano, jog tikslinga didinti užimtumą,
skatinti kurti geresnes gyvenimo bei darbo sąlygas, kad palaikant jų
gerėjimą būtų galima siekti jų suderinimo, deramos socialinės apsaugos,
administracijos ir darbuotojų dialogo, žmogiškųjų išteklių plėtotės
siekiant nuolatinio didelio užimtumo ir kovojant su socialine atskirtimi.

Šiuo tikslu Sąjunga ir valstybės narės įgyvendina priemones, pagal
kurias atsižvelgiama į įvairias nacionalinės patirties formas, ypač
sutartinių santykių srityje, ir būtinumą išlaikyti Sąjungos ekonomikos
konkurencingumą.

Jos tiki, kad tokia raida vyks ne tik dėl socialinių sistemų suderinimui
palankaus vidaus rinkos veikimo, bet ir dėl Sutartyse numatytos tvarkos
ir įstatymų bei kitų teisės aktų nuostatų suderinimo.

152 straipsnis

Sąjunga, atsižvelgdama į nacionalinių sistemų įvairovę, pripažįsta ir
remia socialinių partnerių vaidmenį savo lygiu. Ji remia socialinių
partnerių dialogą, kartu gerbdama jų savarankiškumą.

Prie socialinio dialogo prisideda trišalis socialinių reikalų aukšto
lygio susitikimas ekonomikos augimo ir užimtumo klausimais.

153 straipsnis

(EB sutarties ex 137 straipsnis)

1   Siekdama 151 straipsnyje keliamų tikslų, Sąjunga remia ir papildo
valstybių narių veiklą šiose srityse:

a)

	

visų pirma darbo aplinkos gerinimo siekiant rūpintis darbuotojų sveikata
ir sauga;

b)

	

darbo sąlygų;

c)

	

darbuotojų socialinio draudimo ir socialinės apsaugos;

d)

	

darbuotojų socialinės apsaugos nutraukus darbo sutartį;

e)

	

darbuotojų informavimo ir konsultavimo;

f)

	

atstovavimo darbuotojų ir darbdavių interesams bei šių interesų ir
bendrų sprendimų kolektyvinio gynimo atsižvelgiant į šio straipsnio 5 dalį;

g)

	

Sąjungos teritorijoje tesėtai gyvenančių trečiųjų šalių piliečių
įdarbinimo sąlygų;

h)

	

iš darbo rinkos išstumtų asmenų integracijos nepažeidžiant 166 straipsnio;

i)

	

moterų ir vyrų lygybės dėl galimybių darbo rinkoje ir požiūrio darbe;

j)

	

kovos su socialine atskirtimi;

k)

	

socialinės apsaugos sistemų modernizavimo nepažeidžiant c punkto.

2.   Šiuo tikslu Europos Parlamentas ir Taryba:

a)

	

gali numatyti priemones, skirtas valstybių narių bendradarbiavimui
skatinti rodant iniciatyvą tobulinti žinias, plėtoti keitimąsi
informacija ir geriausia patirtimi, remti naujoviškus požiūrius ir
vertinti patirtį, išskyrus valstybių narių įstatymų ir kitų teisės aktų
derinimą;

b)

	

atsižvelgdami į kiekvienoje valstybėje narėje esamas sąlygas ir
technines taisykles, gali šio straipsnio 1 dalies a–i punktuose
nurodytose srityse direktyvomis nustatyti būtiniausius laipsniško
įgyvendinimo reikalavimus. Tokiose direktyvose vengiama nustatyti
administracinius, finansinius ir teisinius apribojimus, galinčius
varžyti mažųjų ir vidutinių įmonių kūrimą ir plėtojimą.

Europos Parlamentas ir Taryba, pasikonsultavę su Ekonomikos ir
socialinių reikalų komitetu ir Regionų komitetu, sprendžia pagal įprastą
teisėkūros procedūrą.

1 dalies c, d, f, ir g punktuose nurodytose srityse Taryba,
pasikonsultavusi su Europos Parlamentu ir minėtais komitetais, vieningai
sprendžia pagal specialią teisėkūros procedūrą.

Taryba, remdamasi Komisijos pasiūlymu ir pasikonsultavusi su Europos
Parlamentu, gali įprastą teisėkūros procedūrą vieningai nuspręsti
taikyti 1 dalies d, f ir g punktams.

3.   Valstybė narė gali patikėti administracijai ir darbuotojams jų
bendru prašymu įgyvendinti direktyvas, priimtas pagal šio straipsnio
2 dalį, arba prireikus įgyvendinti pagal 155 straipsnį priimtą Tarybos
sprendimą.

Šiuo atveju ji užtikrina, kad ne vėliau negu direktyva arba sprendimas
turi būti perkelti į nacionalinę teisę arba įgyvendinti, administracija
ir darbuotojai tarpusavio susitarimu jau būtų ėmęsi reikiamų priemonių,
o atitinkama valstybė narė privalo imtis visų priemonių, kurios
užtikrintų, kad ji bet kuriuo metu galėtų garantuoti pagal tą direktyvą
arba minėtą sprendimą siektinus rezultatus.

4.   Pagal šį straipsnį priimtos nuostatos:

—

	

neturi įtakos valstybių narių teisei nustatyti pagrindinius savo
socialinio draudimo sistemų principus ir neturi didesniu mastu paveikti
jų finansinės pusiausvyros;

—

	

nekliudo jokiai valstybei narei ir toliau laikytis arba imtis
griežtesnių apsaugos priemonių atitinkančių Sutartis.

5.   Šio straipsnio nuostatos netaikomos darbo užmokesčiui, teisei
jungtis į asociacijas, teisei streikuoti arba teisei imtis lokautų.

154 straipsnis

(EB sutarties ex 138 straipsnis)

1.   Komisijai keliamas uždavinys skatinti administracijos ir darbuotojų
konsultavimąsi Sąjungos lygmeniu ir imtis visų tinkamų priemonių jų
dialogui palengvinti užtikrinant šalims lygiavertę paramą.

2.   Šiuo tikslu Komisija, prieš pateikdama pasiūlymus socialinės
politikos srityje, su administracija ir darbuotojais konsultuojasi dėl
galimos Sąjungos veikimo linkmės.

3.   Jei po tokio konsultavimosi Komisija mano, kad tikslinga imtis
veiksmų Sąjungos mastu, ji su administracija ir darbuotojais
konsultuojasi dėl numatomo pasiūlymo turinio. Administracija ir
darbuotojai pateikia Komisijai nuomonę arba prireikus – rekomendaciją.

4.   Pasinaudodami 2 ir 3 dalyse nurodytu konsultavimusi, socialiniai
partneriai gali informuoti Komisiją apie savo ketinimą inicijuoti 155
straipsnyje numatytą procesą. Šis procesas negali trukti ilgiau kaip
devynis mėnesius, jeigu suinteresuoti administracija ir darbuotojai bei
Komisija drauge nenusprendžia jo pratęsti.

155 straipsnis

(EB sutarties ex 139 straipsnis)

1.   Administracijos ir darbuotojų pageidavimu jų dialogas Sąjungos
lygmeniu gali baigtis sutartiniais santykiais, įskaitant susitarimus.

2.   Sąjungos lygmeniu sudaryti susitarimai yra įgyvendinami pagal
administracijai ir darbuotojams bei valstybėms narėms būdingą ir
nusistovėjusią tvarką arba dėl tų reikalų, kuriems taikomas 153
straipsnis, juos pasirašiusioms šalims bendrai paprašius remiantis
Komisijos pasiūlymu priimtu Tarybos sprendimu. Apie tai pranešama
Europos Parlamentui.

Taryba sprendžia vieningai, kai tame susitarime yra viena arba kelios
nuostatos, susijusios su viena iš sričių, kurioms pagal 153 straipsnio
2 dalį reikia balsų vieningumo.

156 straipsnis

(EB sutarties ex 140 straipsnis)

Siekdama 151 straipsnyje iškeltų tikslų ir nepažeisdama kitų Sutarčių
nuostatų, Komisija skatina valstybių narių bendradarbiavimą ir sudaro
sąlygas derinti jų veikimą visose socialinės politikos srityse pagal šį
skyrių, ypač reikalais, susijusiais su:

—

	

įdarbinimu;

—

	

darbo teise ir darbo sąlygomis;

—

	

pagrindiniu ir aukštesniuoju profesiniu mokymu;

—

	

socialiniu draudimu;

—

	

nelaimingų atsitikimų darbe ir ligų prevencija;

—

	

darbo higiena;

—

	

teise jungtis į asociacijas ir kolektyvines derybas tarp darbdavių ir
darbuotojų.

Šiuo tikslu Komisija glaudžiai bendradarbiauja su valstybėmis narėmis
atlikdama tyrimus, teikdama nuomones bei organizuodama pasitarimus ir
nacionaliniu lygmeniu kylančiais, ir tarptautinėms organizacijoms
rūpimais klausimais, ypač iniciatyvų, kuriomis siekiama nustatyti gaires
ir rodiklius, organizuoti keitimąsi geriausia patirtimi ir rengti
reikiamus elementus periodinei stebėsenai ir vertinimui. Apie tai
išsamiai pranešama Europos Parlamentui.

Prieš teikdama šiame straipsnyje numatytas nuomones Komisija
konsultuojasi su Ekonomikos ir socialinių reikalų komitetu.

157 straipsnis

(EB sutarties ex 141 straipsnis)

1.   Kiekviena valstybė narė užtikrina, kad būtų taikomas principas už
vienodą ar vienodos vertės darbą abiejų lyčių darbuotojams mokėti
vienodą užmokestį.

2.   Šiame straipsnyje „užmokestis“ – tai įprastinis bazinis arba
minimalus darbo užmokestis arba alga ir bet koks kitas atlygis
grynaisiais arba natūra, kurį darbuotojas tiesiogiai arba netiesiogiai
gauna iš darbdavio už savo darbą.

Vienodas užmokestis nediskriminuojant dėl lyties reiškia, kad:

a)

	

užmokestis už tą patį akordinį darbą apskaičiuojamas taikant tą patį
mato vienetą;

b)

	

valandinis užmokestis už tą patį darbą yra vienodas.

3.   Europos Parlamentas ir Taryba, spręsdami pagal įprastą teisėkūros
procedūrą, pasikonsultavę su Ekonomikos ir socialinių reikalų komitetu,
imasi priemonių užtikrinti, kad būtų taikomas moterų ir vyrų lygių
galimybių ir vienodo požiūrio užimtumo bei profesinės veiklos principas,
taip pat vienodo užmokesčio už vienodą arba vienodos vertės darbą principas.

4.   Siekiant užtikrinti visišką moterų ir vyrų lygybę per visą darbingą
amžių, vienodo požiūrio principas nekliudo valstybėms narėms ir toliau
laikytis arba imtis priemonių, numatančių konkrečias lengvatas,
padedančias nepakankamai atstovaujamai lyčiai verstis profesine veikla
arba šalinančias ar kompensuojančias nepalankias profesinės veiklos sąlygas.

158 straipsnis

(EB sutarties ex 142 straipsnis)

Valstybės narės stengiasi išlaikyti esamą mokamų atostogų sistemų
lygiavertiškumą.

159 straipsnis

(EB sutarties ex 143 straipsnis)

Komisija parengia metų pranešimą, apibūdinantį pažangą, padarytą
įgyvendinant 151 straipsnio tikslus, įskaitant demografinę padėtį
Sąjungoje. Tą pranešimą ji siunčia Europos Parlamentui, Tarybai bei
Ekonomikos ir socialinių reikalų komitetui.

160 straipsnis

(EB sutarties ex 144 straipsnis)

Taryba, spręsdama paprasta balsų dauguma, pasikonsultavusi su Europos
Parlamentu, įsteigia patariamąjį statusą turintį Socialinės apsaugos
komitetą, kad būtų skatinamas valstybių narių ir Komisijos
bendradarbiavimas socialinės apsaugos politikos klausimais. Komiteto
uždaviniai yra šie:

—

	

stebėti socialinę padėtį ir socialinės apsaugos politikos raidą
valstybėse narėse ir Sąjungoje;

—

	

skatinti keitimąsi informacija, patirtimi ir gera praktika tarp
valstybių narių ir Komisijos;

—

	

nepažeidžiant 240 straipsnio, Tarybos ar Komisijos prašymu arba savo
iniciatyva rengti pranešimus, formuluoti nuomones ar imtis kitokio darbo
pagal savo kompetenciją.

Vykdydamas savo mandatą, Komitetas užmezga atitinkamus kontaktus su
administracija ir darbuotojais.

Kiekviena valstybė narė ir Komisija paskiria du komiteto narius.

161 straipsnis

(EB sutarties ex 145 straipsnis)

Savo metų pranešime Europos Parlamentui Komisija specialų skyrių skiria
socialinei padėčiai Sąjungoje įvertinti.

Europos Parlamentas gali paprašyti Komisijos parengti pranešimus apie
tam tikras socialinės padėties problemas.

XI ANTRAŠTINĖ DALIS

EUROPOS SOCIALINIS FONDAS

162 straipsnis

(EB sutarties ex 146 straipsnis)

Kad darbuotojai turėtų geresnes galimybes įsidarbinti vidaus rinkoje ir
taip padėti kelti gyvenimo lygį, pagal toliau išdėstytas nuostatas
įsteigiamas Europos socialinis fondas; jo paskirtis – palengvinti
darbuotojams įsidarbinti ir padidinti jų judėjimą Sąjungoje geografinės
ir darbo vietos atžvilgiu, taip pat sudaryti sąlygas jiems prisitaikyti
prie pramonės permainų ir gamybos sistemų pokyčių, ypač vykstant
profesiniam mokymui ir perkvalifikavimui.

163 straipsnis

(EB sutarties ex 147 straipsnis)

Fondą administruoja Komisija.

Šį uždavinį Komisijai atlikti padeda Komisijos nario pirmininkaujamas
komitetas, sudarytas iš vyriausybių, profesinių sąjungų ir darbdavių
organizacijų atstovų.

164 straipsnis

(EB sutarties ex 148 straipsnis)

Europos Parlamentas ir Taryba, spręsdami pagal įprastą teisėkūros
procedūrą, pasikonsultavę su Ekonomikos ir socialinių reikalų komitetu
bei Regionų komitetu, priima su Europos socialiniu fondu susijusius
įgyvendinimo reglamentus.

XII ANTRAŠTINĖ DALIS

ŠVIETIMAS, PROFESINIS MOKYMAS, JAUNIMAS IR SPORTAS

165 straipsnis

(EB sutarties ex 149 straipsnis)

1.   Sąjunga prie geros kokybės švietimo plėtojimo prisideda skatindama
valstybių narių bendradarbiavimą ir prireikus paremdama bei papildydama
jų veiksmus, kartu visiškai pripažindama valstybių narių atsakomybę už
mokymo turinį ir švietimo sistemų organizavimą ir gerbdama jų kultūrų
bei kalbų įvairovę.

Sąjunga prisideda prie Europos sporto reikalų skatinimo, kartu
atsižvelgdama į jo specifinį pobūdį, savanoriška veikla paremtas
struktūras bei jo socialinę ir švietimo funkciją.

2.   Sąjunga savo veiksmais siekia:

—

	

plėtoti europinę pakraipą švietimo srityje, ypač mokant valstybių narių
kalbų ir jas populiarinant;

—

	

skatinti studentų ir dėstytojų judėjimą, inter alia, skatinant akademinį
diplomų ir studijų trukmės pripažinimą;

—

	

remti švietimo įstaigų bendradarbiavimą;

—

	

plėtoti keitimąsi informacija ir patirtimi bendrais valstybių narių
švietimo sistemų klausimais;

—

	

skatinti plėsti jaunimo ir socialinės-pedagoginės pakraipos instruktorių
mainus ir skatinti jaunimą dalyvauti Europos demokratiniame gyvenime;

—

	

skatinti nuotolinio švietimo plėtrą;

—

	

plėtoti europinę pakraipą sporto srityje, skatinant teisingumą bei
atvirumą sporto varžybose ir už sportą atsakingų organizacijų
bendradarbiavimą, taip pat saugant sportininkų, ypač pačių jauniausių,
fizinį ir moralinį integralumą.

3.   Sąjunga ir valstybės narės skatina bendradarbiavimą švietimo ir
sporto srityse su trečiosiomis šalimis ir kompetentingomis
tarptautinėmis organizacijomis, ypač su Europos Taryba.

4.   Kad padėtų pasiekti šiame straipsnyje minėtus tikslus:

—

	

Europos Parlamentas ir Taryba, spręsdami pagal įprastą teisėkūros
procedūrą, pasikonsultavę su Ekonomikos ir socialinių reikalų komitetu
bei Regionų komitetu, priima skatinančias priemones, išskyrus bet kokį
valstybių narių įstatymų ir kitų teisės aktų derinimą;

—

	

Taryba, Komisijos pasiūlymu priima rekomendacijas.

166 straipsnis

(EB sutarties ex 150 straipsnis)

1.   Sąjunga įgyvendina profesinio mokymo politiką, kuri remia ir
papildo valstybių narių veiksmus, kartu pripažindama visišką valstybių
narių atsakomybę už profesinio mokymo turinį ir organizavimą.

2.   Sąjunga savo veiksmais siekia:

—

	

palengvinti prisitaikyti prie pramonės permainų, ypač vykstant
profesiniam mokymui ir perkvalifikavimui;

—

	

tobulinti pradinį ir tolesnį profesinį mokymą siekiant palengvinti
profesinę integraciją ir reintegraciją į darbo rinką;

—

	

palengvinti profesinio mokymo prieinamumą ir skatinti instruktorių ir
apmokomų asmenų, ypač jaunimo, judėjimą;

—

	

skatinti švietimo ar mokymo įstaigų ir firmų bendradarbiavimą mokymo
srityje;

—

	

plėtoti keitimąsi informacija ir patirtimi bendrais valstybių narių
mokymo sistemų klausimais.

3.   Sąjunga ir valstybės narės skatina bendradarbiavimą profesinio
mokymo srityje su trečiosiomis šalimis ir kompetentingomis
tarptautinėmis organizacijomis.

4.   Europos Parlamentas ir Taryba, spręsdami pagal įprastą teisėkūros
procedūrą ir pasikonsultavę su Ekonomikos ir socialinių reikalų komitetu
bei Regionų komitetu, priima priemones, padėsiančias siekti šiame
straipsnyje nurodytų tikslų, išskyrus bet kokį valstybių narių įstatymų
ir kitų teisės aktų derinimą ir Taryba, remdamasi Komisijos pasiūlymu,
priima rekomendacijas.

XIII ANTRAŠTINĖ DALIS

KULTŪRA

167 straipsnis

(EB sutarties ex 151 straipsnis)

1.   Sąjunga prisideda prie valstybių narių kultūrų klestėjimo, gerbdama
jų nacionalinę ir regioninę įvairovę ir kartu iškeldama bendrą kultūros
paveldą.

2.   Sąjunga veikia siekdama skatinti valstybes nares bendradarbiauti,
o prireikus – paremti ir papildyti jų veiklą šiose srityse:

—

	

Europos tautų kultūros ir istorijos geresnio pažinimo ir populiarinimo;

—

	

europinės reikšmės kultūros paveldo išsaugojimo ir apsaugos;

—

	

nekomercinių kultūrinių mainų;

—

	

meninės ir literatūrinės kūrybos, įskaitant audiovizualinę sritį.

3.   Sąjunga ir valstybės narės skatina bendradarbiavimą kultūros
srityje su trečiosiomis šalimis ir kompetentingomis tarptautinėmis
organizacijomis, ypač su Europos Taryba.

4.   Sąjunga į kultūros aspektus atsižvelgia imdamasi veiksmų pagal
kitas Sutarčių nuostatas, visų pirma siekdama gerbti ir skatinti savo
kultūrų įvairovę.

5.   Kad padėtų siekti šiame straipsnyje minėtų tikslų:

—

	

Europos Parlamentas ir Taryba, spręsdami pagal įprastą teisėkūros
procedūrą ir pasikonsultavę su Regionų komitetu, priima skatinamąsias
priemones, išskyrus bet kokį valstybių narių įstatymų ir kitų teisės
aktų derinimą;

—

	

Taryba, remdamasi Komisijos pasiūlymu, priima rekomendacijas.

XIV ANTRAŠTINĖ DALIS

VISUOMENĖS SVEIKATA

168 straipsnis

(EB sutarties ex 152 straipsnis)

1.   Žmonių sveikatos aukšto lygio apsauga užtikrinama nustatant ir
įgyvendinant visas Sąjungos politikos ir veiklos kryptis.

Sąjunga, savo veikla papildydama valstybių narių politiką, siekia
gerinti visuomenės sveikatą, užkirsti kelią žmonių negalavimams ir
ligoms bei pašalinti pavojaus fizinei ir psichinei sveikatai šaltinius.
Tokia veikla apima kovą su labiausiai sveikatą pakertančiomis ligomis
skatinant jų priežasčių, plitimo ir profilaktikos tyrimus, taip pat
skleidžiant informaciją ir plėtojant švietimą sveikatos klausimais, bei
stebėseną, išankstinį įspėjimą dėl didelių tarpvalstybinio pobūdžio
grėsmių sveikatai ir kovą su jomis.

Sąjunga papildo valstybių narių veiklą mažinant su narkotikais siejamą
žalą sveikatai, taip pat plėtojant informavimą ir prevenciją.

2.   Sąjunga skatina valstybių narių bendradarbiavimą šiame straipsnyje
nurodytose srityse ir prireikus remia jų veiksmus. Ji ypač skatina
valstybių narių bendradarbiavimą, kad jų pasienio regionų sveikatos
paslaugos geriau papildytų viena kitą.

Valstybės narės, palaikydamos ryšį su Komisija, savitarpiškai
koordinuoja politikos kryptis ir programas 1 dalyje nurodytose srityse.
Komisija, palaikydama glaudų ryšį su valstybėmis narėmis, gali imtis bet
kokios naudingos iniciatyvos tokiam koordinavimui remti, ypač
iniciatyvų, kuriomis siekiama nustatyti gaires ir rodiklius, organizuoti
keitimąsi geriausia patirtimi ir rengti reikiamus elementus periodinei
stebėsenai ir vertinimui. Apie tai išsamiai pranešama Europos Parlamentui.

3.   Sąjunga ir valstybės narės skatina bendradarbiavimą visuomenės
sveikatos srityje su trečiosiomis šalimis ir kompetentingomis
tarptautinėmis organizacijomis.

4.   Nukrypstant nuo 2 straipsnio 5 dalies ir 6 straipsnio a punkto bei
laikantis 4 straipsnio 2 dalies k punkto, Europos Parlamentas ir Taryba,
spręsdami pagal įprastą teisėkūros procedūrą ir pasikonsultavę su
Ekonomikos ir socialinių reikalų komitetu bei Regionų komitetu, šiame
straipsnyje nurodytų tikslų padeda siekti imdamiesi bendroms saugos
problemoms spręsti:

a)

	

priemonių, nustatančių aukštus žmogaus kilmės organų ir medžiagų, kraujo
ir kraujo darinių kokybės bei saugos standartus; šios priemonės jokiai
valstybei narei nekliudo ir toliau laikytis apsaugos priemonių arba jas
sugriežtinti;

b)

	

priemonių veterinarijos ir fitosanitarijos srityse, kuriomis tiesiogiai
siekiama apsaugoti visuomenės sveikatą;

c)

	

priemonių, nustatančių aukštus vaistų ir medicinos tikslams naudojamų
prietaisų kokybės bei saugos standartus.

5.   Europos Parlamentas ir Taryba, spręsdami pagal įprastą teisėkūros
procedūrą ir pasikonsultavę su Ekonomikos ir socialinių reikalų komitetu
bei Regionų komitetu, taip pat gali patvirtinti skatinamąsias priemones,
skirtas saugoti ir gerinti žmonių sveikatą, pirmiausia kovoti su
tarpvalstybinio pobūdžio labiausiai sveikatą pakertančiomis ligomis,
priemones, skirtas stebėsenai, išankstiniam įspėjimui dėl didelių
tarpvalstybinio pobūdžio grėsmių sveikatai ir kovai su jomis, taip pat
priemones, kurių tiesioginis tikslas – apsaugoti visuomenės sveikatą,
kai tai susiję su tabako vartojimu ir piktnaudžiavimu alkoholiu,
išskyrus bet kokį valstybių narių įstatymų ir kitų teisės aktų suderinimą.

6.   Taryba Komisijos pasiūlymu taip pat gali šiame straipsnyje
nurodytais tikslais teikti rekomendacijas.

7.   Sąjunga savo veikloje pripažįsta valstybių narių atsakomybę už jų
sveikatos politikos apibrėžimą ir už sveikatos paslaugų ir sveikatos
priežiūros organizavimą bei teikimą. Valstybių narių atsakomybė apima
sveikatos paslaugų ir sveikatos priežiūros valdymą bei tam paskirtų
išteklių paskirstymą. 4 dalies a punkte nurodytos priemonės neturi
įtakos nacionalinėms nuostatoms dėl organų ir kraujo donorystės ar jų
naudojimo medicinos tikslams.

XV ANTRAŠTINĖ DALIS

VARTOTOJŲ APSAUGA

169 straipsnis

(EB sutarties ex 153 straipsnis)

1.   Siekdama remti vartotojų interesus ir užtikrinti vartotojų aukšto
lygio apsaugą, Sąjunga padeda užtikrinti vartotojų sveikatą, saugą ir
ekonominius interesus, taip pat skatinti jų teisę į informaciją,
šviečiamąją veiklą ir burtis į organizacijas savo interesams ginti.

2.   Sąjunga šio straipsnio 1 dalyje nurodytų tikslų padeda siekti:

a)

	

priemonėmis, kurios pagal 114 straipsnį priimamos vidaus rinkos
sukūrimui užbaigti;

b)

	

priemonėmis, kuriomis remiama, papildoma ir stebima valstybių narių
vykdoma politika.

3.   Europos Parlamentas ir Taryba, spręsdami pagal įprastą teisėkūros
procedūrą ir pasikonsultavę su Ekonomikos ir socialinių reikalų
komitetu, imasi šio straipsnio 2 dalies b punkte nurodytų priemonių.

4.   Priemonės, kurių buvo imtasi pagal 3 dalį, jokiai valstybei narei
nekliudo ir toliau laikytis apsaugos priemonių arba imtis griežtesnių
apsaugos priemonių. Tokios priemonės turi atitikti Sutartis. Apie jas
pranešama Komisijai.

XVI ANTRAŠTINĖ DALIS

TRANSEUROPINIAI TINKLAI

170 straipsnis

(EB sutarties ex 154 straipsnis)

1.   Kad padėtų pasiekti 26 ir 174 straipsniuose nurodytus tikslus ir
suteiktų Sąjungos piliečiams, ūkio subjektams ir regioninėms bei
vietinėms bendruomenėms galimybę gauti visą vidaus sienų neturinčios
erdvės teikiamą naudą, Sąjunga prisideda prie transeuropinių tinklų
kūrimo ir plėtojimo transporto, telekomunikacijų ir energijos
infrastruktūrų srityse.

2.   Atvirų ir konkurencingų rinkų sistemoje Sąjunga savo veikla siekia
remti nacionalinių tinklų tarpusavio ryšį ir sąveiką, taip pat galimybę
tokiais tinklais naudotis. Ji ypač atsižvelgia į poreikį susieti salas,
regionus, neturinčius prieigos prie jūros, bei periferinius regionus su
centriniais Sąjungos regionais.

171 straipsnis

(EB sutarties ex 155 straipsnis)

1.   Kad pasiektų 170 straipsnyje minėtus tikslus, Sąjunga:

—

	

nustato gaires, taikomas transeuropinių tinklų srityje numatytų
priemonių tikslams, prioritetams ir bendroms linkmėms; šiose gairėse
nustatomi bendrų interesų projektai;

—

	

įgyvendina priemones, kurių galėtų prireikti užtikrinant tinklų
tarpusavio sąveiką, ypač techninio standartizavimo srityje;

—

	

gali remti valstybių narių remiamus bendrų interesų projektus,
nustatytus pirmojoje įtraukoje nurodytose gairėse, rengdama galimybių
studijas, teikdama paskolų garantijas arba palūkanų subsidijas; Sąjunga
taip pat gali prisidėti prie konkrečių projektų valstybėse narėse
transporto infrastruktūros srityje finansavimo per Sanglaudos fondą,
įsteigtą pagal 177 straipsnį.

Savo veikloje Sąjunga atsižvelgia į galimą tų projektų ekonominį
gyvybingumą.

2.   Palaikydamos ryšį su Komisija, valstybės narės savitarpiškai
koordinuoja nacionaliniu lygiu įgyvendinamą politiką, kuri gali turėti
didelę įtaką siekiant 170 straipsnyje nurodytų tikslų. Komisija,
glaudžiai bendradarbiaudama su valstybėmis narėmis, gali imtis bet
kokios naudingos iniciatyvos tokiam koordinavimui skatinti.

3.   Sąjunga gali nuspręsti bendradarbiauti su trečiosiomis šalimis
savitarpio interesus atitinkantiems projektams skatinti ir tinklų
tarpusavio sąveikai užtikrinti.

172 straipsnis

(EB sutarties ex 156 straipsnis)

171 straipsnio 1 dalyje minėtas gaires ir kitas priemones Europos
Parlamentas ir Taryba patvirtina spręsdami pagal įprastą teisėkūros
procedūrą ir pasikonsultavę su Ekonomikos ir socialinių reikalų komitetu
bei Regionų komitetu.

Gairėms ir bendrų interesų projektams, susijusiems su valstybės narės
teritorija, reikalingas tos valstybės narės pritarimas.

XVII ANTRAŠTINĖ DALIS

PRAMONĖ

173 straipsnis

(EB sutarties ex 157 straipsnis)

1.   Sąjunga ir valstybės narės užtikrina, kad būtų sudarytos Sąjungos
pramonės konkurencingumui reikalingos sąlygos.

Tuo tikslu pagal atvirų ir konkurencingų rinkų sistemą jų veikla yra
siekiama:

—

	

spartinti pramonės prisitaikymą prie struktūrinių pokyčių;

—

	

skatinti palankios aplinkos, įmonių, ypač mažųjų ir vidutinių,
iniciatyvai ir plėtrai visoje Sąjungoje kūrimą;

—

	

skatinti aplinkos, palankios įmonėms bendradarbiauti, kūrimą;

—

	

siekti geriau panaudoti inovacijų, mokslinių tyrimų ir technologijų
plėtros politikos sukuriamą pramonės potencialą.

2.   Valstybės narės konsultuojasi tarpusavyje, palaikydamos ryšį su
Komisija, o prireikus koordinuoja savo veiklą. Komisija gali imtis bet
kokios naudingos iniciatyvos šiam koordinavimui skatinti, ypač
iniciatyvų, kuriomis siekiama nustatyti gaires ir rodiklius, organizuoti
keitimąsi geriausia patirtimi ir rengti reikiamus elementus periodinei
stebėsenai ir vertinimui. Apie tai išsamiai pranešama Europos Parlamentui.

3.   Sąjunga 1 dalyje išdėstytų tikslų padeda siekti vykdydama savo
politikos kryptis ir veiklą pagal kitas Sutarčių nuostatas. Europos
Parlamentas ir Taryba, spręsdami pagal įprastą teisėkūros procedūrą ir
pasikonsultavę su Ekonomikos ir socialinių reikalų komitetu, gali
nuspręsti dėl konkrečių priemonių, remiančių valstybių narių veiklą,
kuria siekiama 1 dalyje išdėstytų tikslų, išskyrus bet kokį valstybių
narių įstatymų ir kitų teisės aktų suderinimą.

Ši antraštinė dalis nesuteikia Sąjungai pagrindo imtis kokių nors
priemonių, galinčių iškreipti konkurenciją arba turinčių mokesčių
nuostatų ar nuostatų, susijusių su pagal sutartį dirbančių asmenų
teisėmis ir interesais.

XVIII ANTRAŠTINĖ DALIS

EKONOMINĖ, SOCIALINĖ IR TERITORINĖ SANGLAUDA

174 straipsnis

(EB sutarties ex 158 straipsnis)

Kad skatintų visokeriopą darnią plėtrą, Sąjunga plėtoja ir vykdo savo
veiklą, padedančią stiprinti jos ekonominę, socialinę ir teritorinę
sanglaudą.

Sąjunga ypač siekia mažinti regionų plėtros lygio skirtumus ir
nepalankiausias sąlygas turinčių regionų atsilikimą.

Šiuo požiūriu ypatingas dėmesys skiriamas kaimo vietovėms, pramonės
pereinamojo laikotarpio vietovėms bei didelių ir nuolatinių gamtinių
arba demografinių trūkumų turinčioms vietovėms, pavyzdžiui, labai retai
apgyvendintiems toliausiai į šiaurę esantiems regionams bei salų,
pasienio ir kalnuotoms vietovėms.

175 straipsnis

(EB sutarties ex 159 straipsnis)

Valstybės narės savo ekonominę politiką vykdo ir ją koordinuoja taip,
kad būtų siekiama ir 174 straipsnyje išdėstytų tikslų. Nustatant bei
įgyvendinant Sąjungos politikos kryptis ir veiksmus bei kuriant vidaus
rinką atsižvelgiama į 174 straipsnyje išdėstytus tikslus ir prisidedama
prie jų siekimo. Sąjungai siekti šių tikslų padeda ir veikla, kurios ji
imasi panaudodama struktūrinius fondus (Europos žemės ūkio orientavimo
ir garantijų fondo Orientavimo skyrių, Europos socialinį fondą, Europos
regioninės plėtros fondą), Europos investicijų banką ir kitus esamus
finansinius instrumentus.

Komisija kas treji metai pateikia Europos Parlamentui, Tarybai,
Ekonomikos ir socialinių reikalų komitetui bei Regionų komitetui
pranešimą apie ekonominės, socialinės ir teritorinės sanglaudos linkme
pasiektą pažangą ir apie tai, kaip įvairios šiame straipsnyje numatytos
priemonės padėjo jos siekti. Prireikus prie šio pranešimo pridedami
atitinkami pasiūlymai.

Jei pasirodytų, kad reikia imtis konkrečių veiksmų, nesusijusių su
fondais ir nepakenkiančių priemonėms, kurių yra imtasi kitų Sąjungos
politikos sričių sistemoje, tokių veiksmų Europos Parlamentas ir Taryba
gali imtis spręsdami pagal įprastą teisėkūros procedūrą ir
pasikonsultavę su Ekonomikos ir socialinių reikalų komitetu bei Regionų
komitetu.

176 straipsnis

(EB sutarties ex 160 straipsnis)

Europos regioninės plėtros fondo paskirtis – padėti ištaisyti
pagrindinius Sąjungos regionų pusiausvyros sutrikimus prisidedant prie
atsiliekančių regionų plėtros bei struktūrinio prisitaikymo ir nuosmukį
patiriančių pramoninių regionų pertvarkos.

177 straipsnis

(EB sutarties ex 161 straipsnis)

Nepažeisdami 178 straipsnio, Europos Parlamentas ir Taryba, priimdami
reglamentus pagal įprastą teisėkūros procedūrą ir pasikonsultavę su
Ekonomikos ir socialinių reikalų komitetu bei Regionų komitetu, nustato
struktūrinių fondų uždavinius, prioritetinius tikslus ir sąrangą,
galinčią apimti ir fondų grupavimą. Ta pačia tvarka taip pat nustatoma
jiems taikytinos bendros taisyklės ir nuostatos, reikalingos jų
veiksmingumui ir fondų koordinavimui tarpusavyje bei su kitais esamais
finansiniais instrumentais.

Ta pačia tvarka įsteigtas Sanglaudos fondas teikia finansinę paramą
aplinkos apsaugos ir transeuropinių tinklų projektams transporto
infrastruktūros srityje.

178 straipsnis

(EB sutarties ex 162 straipsnis)

Su Europos regioninės plėtros fondu susijusius įgyvendinimo reglamentus
Europos Parlamentas ir Taryba priima spręsdami pagal įprastą teisėkūros
procedūrą ir pasikonsultavę su Ekonomikos ir socialinių reikalų komitetu
bei Regionų komitetu.

Europos žemės ūkio orientavimo ir garantijų fondo Orientavimo skyriui
bei Europos socialiniam fondui ir toliau taikomi atitinkamai 43 ir 164
straipsniai.

XIX ANTRAŠTINĖ DALIS

MOKSLINIAI TYRIMAI IR TECHNOLOGIJŲ PLĖTRA BEI KOSMOSAS

179 straipsnis

(EB sutarties ex 163 straipsnis)

1.   Sąjungos tikslas – stiprinti savo mokslinį bei technologinį
pagrindą, sukuriant Europos mokslinių tyrimų erdvę, kurioje laisvai
judėtų mokslo darbuotojai, mokslinės žinios ir technologijos, ir
skatinti jos konkurencingumo augimą, taip pat pramonės srityje, kartu
remiant visus mokslinius tyrimus, kurie, manoma, yra reikalingi pagal
kitus Sutarčių skyrius.

2.   Šiuo tikslu Sąjunga visoje Sąjungoje skatina įmones, įskaitant
mažąsias ir vidutines, mokslinių tyrimų centrus ir universitetus plėsti
aukšto lygio mokslinius tyrimus ir tobulinti technologijas; ji remia jų
pastangas savitarpiškai bendradarbiauti pirmiausia siekiant, kad
skirtingų valstybių mokslo darbuotojai galėtų laisvai bendradarbiauti, o
įmonės galėtų visiškai išnaudoti vidaus rinkos potencialą, ypač padarant
prieinamus nacionalinius viešuosius konkursus, apibrėžiant bendrus
standartus ir šalinant teisines bei fiskalines tokio bendradarbiavimo
kliūtis.

3.   Visa Sąjungos veikla pagal Sutartis mokslinių tyrimų ir
technologijų plėtros srityje, įskaitant parodomuosius projektus,
nustatoma ir atliekama laikantis šios antraštinės dalies nuostatų.

180 straipsnis

(EB sutarties ex 164 straipsnis)

Siekdama šių tikslų ir papildydama valstybių narių veiklą, Sąjunga imasi
tokių veiksmų:

a)

	

skatindama įmonių, mokslinių tyrimų centrų ir universitetų savitarpio
bendradarbiavimą, įgyvendina mokslinių tyrimų, technologijų plėtros ir
parodomąsias programas;

b)

	

skatina Sąjungos bendradarbiavimą su trečiosiomis šalimis ir
tarptautinėmis organizacijomis mokslinių tyrimų, technologijų plėtros ir
demonstravimo srityse;

c)

	

skleidžia ir veiksmingai panaudoja Sąjungos mokslinių tyrimų,
technologijų plėtros ir demonstravimo veiklos rezultatus;

d)

	

skatina mokslo darbuotojų mokymą ir laisvą judėjimą Sąjungoje.

181 straipsnis

(EB sutarties ex 165 straipsnis)

1.   Sąjunga ir valstybės narės savo mokslinių tyrimų ir technologijų
plėtros veiklą koordinuoja taip, kad nacionalinė politika ir Sąjungos
politika būtų savitarpiškai suderintos.

2.   Glaudžiai bendradarbiaudama su valstybėmis narėmis, Komisija gali
imtis bet kokios naudingos iniciatyvos šio straipsnio 1 dalyje nurodytam
koordinavimui remti, ypač iniciatyvų, kuriomis siekiama nustatyti gaires
ir rodiklius, organizuoti keitimąsi geriausia patirtimi ir rengti
reikiamus elementus periodinei stebėsenai ir vertinimui. Apie tai
išsamiai pranešama Europos Parlamentui.

182 straipsnis

(EB sutarties ex 166 straipsnis)

1.   Europos Parlamentas ir Taryba, spręsdami pagal įprastą teisėkūros
procedūrą ir pasikonsultavę su Ekonomikos ir socialinių reikalų
komitetu, priima visas Sąjungos veiklos kryptis nustatančią daugiametę
pamatinę programą.

Pamatinė programa:

—

	

nustato mokslinius ir technologinius tikslus, kurių siekiama 180
straipsnyje numatyta veikla, ir įtvirtina atitinkamus prioritetus;

—

	

nurodo tokios veiklos bendrąsias linkmes;

—

	

nustato Sąjungos finansinio dalyvavimo, vykdant pamatinę programą,
maksimalią bendrą sumą ir išsamias taisykles bei atitinkamas jos dalis
kiekvienai nustatytai veiklos sričiai.

2.   Keičiantis aplinkybėms pamatinė programa yra pritaikoma arba papildoma.

3.   Pamatinė programa įgyvendinama, vykdant konkrečias kiekvienai
veiklos sričiai parengtas programas. Kiekvienoje konkrečioje programoje
nustatomos išsamios įgyvendinimo taisyklės, apibrėžiama jos trukmė ir
numatomos reikalingos priemonės. Konkrečiose programose nustatytų
reikalingų lėšų suma negali viršyti maksimalios bendros sumos,
nustatytos pamatinei programai ir kiekvienai veiklos sričiai.

4.   Taryba, spręsdama pagal specialią teisėkūros procedūrą ir
pasikonsultavusi su Europos Parlamentu ir Ekonomikos ir socialinių
reikalų komitetu, patvirtina konkrečias programas.

5.   Papildant daugiametėje pamatinėje programoje numatytas veiklos
sritis, Europos Parlamentas ir Taryba, spręsdami pagal įprastą
teisėkūros procedūrą ir pasikonsultavę su Ekonomikos ir socialinių
reikalų komitetu, patvirtina priemones, reikalingas Europos mokslinių
tyrimų erdvės įgyvendinimui.

183 straipsnis

(EB sutarties ex 167 straipsnis)

Daugiametei pamatinei programai įgyvendinti Sąjunga:

—

	

nustato įmonių, mokslinių tyrimų centrų ir universitetų dalyvavimo
taisykles;

—

	

patvirtina mokslinių tyrimų rezultatų skleidimą reglamentuojančias
taisykles.

184 straipsnis

(EB sutarties ex 168 straipsnis)

Įgyvendinant daugiametę pamatinę programą gali būti priimami sprendimai
dėl papildomų programų, kuriose dalyvauja tik tam tikros valstybės
narės, jas finansuojančios atsižvelgiant į galimą Sąjungos dalyvavimą.

Sąjunga priima papildomoms programoms taikytinas taisykles, svarbiausia,
reglamentuojančias žinių skleidimą ir prieinamumą kitoms valstybėms narėms.

185 straipsnis

(EB sutarties ex 169 straipsnis)

Įgyvendindama daugiametę pamatinę programą, Sąjunga, susitarusi su
suinteresuotomis valstybėmis narėmis, gali nuspręsti dalyvauti mokslinių
tyrimų ir plėtros programose, kurių imasi kelios valstybės narės, taip
pat dalyvauti toms programoms vykdyti sukurtose struktūrose.

186 straipsnis

(EB sutarties ex 170 straipsnis)

Įgyvendindama daugiametę pamatinę programą, Sąjunga gali nuspręsti
bendradarbiauti su trečiosiomis šalimis ar tarptautinėmis
organizacijomis Sąjungos mokslinių tyrimų, technologijų plėtros ir
demonstravimo srityse.

Konkretūs tokio bendradarbiavimo būdai gali būti nustatomi Sąjungos ir
atitinkamų trečiųjų šalių susitarimuose.

187 straipsnis

(EB sutarties ex 171 straipsnis)

Sąjunga gali kurti bendras įmones ar kokias nors kitas struktūras,
reikalingas Sąjungos mokslinių tyrimų, technologijų plėtros ir
demonstravimo programoms veiksmingai vykdyti.

188 straipsnis

(EB sutarties ex 172 straipsnis)

Taryba, remdamasi Komisijos pasiūlymu ir pasikonsultavusi su Europos
Parlamentu bei Ekonomikos ir socialinių reikalų komitetu, priima 187
straipsnyje nurodytas nuostatas.

183, 184 ir 185 straipsniuose nurodytas nuostatas Europos Parlamentas ir
Taryba priima spręsdami pagal įprastą teisėkūros procedūrą ir
pasikonsultavę su Ekonomikos ir socialinių reikalų komitetu. Papildomoms
programoms priimti reikalingas suinteresuotų valstybių narių sutikimas.

189 straipsnis

1.   Siekdama skatinti mokslinę ir techninę pažangą, pramonės
konkurencingumą ir įgyvendinti savo politiką, Sąjunga parengia Europos
kosmoso politiką. Šiuo tikslu ji gali skatinti bendras iniciatyvas,
remti mokslinius tyrimus ir technologijų plėtrą bei koordinuoti
pastangas, reikalingas kosmosui tyrinėti ir panaudoti.

2.   Siekiant prisidėti prie 1 dalyje nurodytų tikslų įgyvendinimo,
Europos Parlamentas ir Taryba, spręsdami pagal įprastą teisėkūros
procedūrą, patvirtina reikalingas priemones, kurios gali sudaryti
Europos kosmoso programą, išskyrus bet kurį valstybių narių įstatymų ir
kitų teisės aktų suderinimą.

3.   Sąjunga užmezga tinkamus santykius su Europos kosmoso agentūra.

4.   Šis straipsnis nepažeidžia kitų šios antraštinės dalies nuostatų.

190 straipsnis

(EB sutarties ex 173 straipsnis)

Kiekvienų metų pradžioje Komisija siunčia Europos Parlamentui ir Tarybai
pranešimą. Pranešime pateikiama informacija apie mokslinius tyrimus ir
technologijų plėtrą bei rezultatų skleidimą praėjusiais metais ir
einamųjų metų darbo programą.

XX ANTRAŠTINĖ DALIS

APLINKA

191 straipsnis

(EB sutarties ex 174 straipsnis)

1.   Sąjungos aplinkos politika padeda siekti šių tikslų:

—

	

išlaikyti, saugoti ir gerinti aplinkos kokybę;

—

	

saugoti žmonių sveikatą;

—

	

apdairiai ir racionaliai naudoti gamtos išteklius;

—

	

remti tarptautinio lygio priemones, skirtas regioninėms ar pasaulinėms
aplinkos problemoms spręsti, visų pirma kovai su klimato kaita.

2.   Sąjungos aplinkos politika siekiama aukšto apsaugos lygio
atsižvelgiant į skirtingų Sąjungos regionų būklės įvairovę. Ši politika
yra grindžiama atsargumo principu bei principais, kad reikia imtis
prevencinių veiksmų, kad žala aplinkai pirmiausia turėtų būti atitaisoma
ten, kur yra jos šaltinis, ir kad atlygina teršėjas.

Šiuo požiūriu aplinkos apsaugos reikalavimus atitinkančios derinimo
priemonės prireikus apima ir apsaugos sąlygą, leidžiančią valstybėms
narėms dėl neekonominių aplinkos priežasčių imtis laikinų priemonių,
kartu taikant joms Sąjungos kontrolės tvarką.

3.   Rengdama savo aplinkos politiką, Sąjunga atsižvelgia į:

—

	

turimus mokslo ir techninius duomenis;

—

	

aplinkos sąlygas įvairiuose Sąjungos regionuose;

—

	

galimą veiklos arba neveikimo naudą ir išlaidas;

—

	

visos Sąjungos ekonominę bei socialinę plėtrą ir darnią jos regionų plėtrą.

4.   Atitinkamose savo kompetencijos srityse Sąjunga ir valstybės narės
bendradarbiauja su trečiosiomis šalimis ir kompetentingomis
tarptautinėmis organizacijomis. Sąjungos bendradarbiavimo būdai gali
būti nustatomi Sąjungos ir atitinkamų trečiųjų šalių susitarimuose.

Pirmesnė pastraipa nepažeidžia valstybių narių kompetencijos vesti
derybas tarptautinėse institucijose ir sudaryti tarptautinius susitarimus.

192 straipsnis

(EB sutarties ex 175 straipsnis)

1.   Europos Parlamentas ir Taryba įprasta teisėkūros procedūra,
pasikonsultavę su Ekonomikos ir socialinių reikalų komitetu bei Regionų
komitetu, sprendžia, kokių veiksmų Sąjungai reikia imtis, kad būtų
pasiekti 191 straipsnyje nurodyti tikslai.

2.   Nukrypdama nuo 1 dalyje numatytų sprendimų priėmimo tvarkos ir
nepažeisdama 114 straipsnio, Taryba, spręsdama pagal specialią
teisėkūros procedūrą ir pasikonsultavusi su Europos Parlamentu,
Ekonomikos ir socialinių reikalų komitetu bei Regionų komitetu,
vieningai priima:

a)

	

iš esmės fiskalinio pobūdžio nuostatas;

b)

	

priemones, turinčias įtakos:

—

	

miestų ir kaimų planavimui;

—

	

kiekybinio vandens išteklių valdymui arba tiesiogiai ar netiesiogiai tų
išteklių buvimui;

—

	

žemės naudojimui, išskyrus atliekų tvarkymą;

c)

	

priemones, turinčias nemažai įtakos valstybėms narėms, kai šios renkasi
skirtingus energijos šaltinius ir savo energijos tiekimo bendrą struktūrą.

Taryba, remdamasi Komisijos pasiūlymu ir pasikonsultavusi su Europos
Parlamentu, Ekonomikos ir socialinių reikalų komitetu bei Regionų
komitetu, gali vieningai nuspręsti leisti pirmojoje pastraipoje
nurodytose srityse taikyti įprastą teisėkūros procedūrą.

3.   Siektinus prioritetinius tikslus nustatančias bendrąsias veiksmų
programas Europos Parlamentas ir Taryba priima spręsdami pagal įprastą
teisėkūros procedūrą ir pasikonsultavę su Ekonomikos ir socialinių
reikalų komitetu bei Regionų komitetu.

Šioms programoms įgyvendinti reikalingos priemonės priimamos laikantis,
priklausomai nuo aplinkybių, 1 arba 2 dalyje numatytų sąlygų.

4.   Nepažeidžiant tam tikrų Sąjungos patvirtintų priemonių, aplinkos
politiką finansuoja ir įgyvendina valstybės narės.

5.   Nepažeidžiant principo, kad teršėjas atlygina, jei 1 dalies
nuostatomis grindžiamai priemonei prireikia neproporcingų valstybės
narės valdžios institucijų išlaidų, šia priemone numatomos atitinkamos
nuostatos dėl:

—

	

laikinų nukrypimų ir (arba)

—

	

finansinės paramos, teikiamos iš Sanglaudos fondo, įsteigto pagal 177
straipsnį.

193 straipsnis

(EB sutarties ex 176 straipsnis)

Pagal 192 straipsnį patvirtintos apsaugos priemonės neužkerta kelio
jokiai valstybei narei ir toliau laikytis arba priimti griežtesnių
apsaugos priemonių. Tokios priemonės privalo atitikti Sutartis. Apie jas
pranešama Komisijai.

XXI ANTRAŠTINĖ DALIS

ENERGETIKA

194 straipsnis

1.   Kuriant vidaus rinką ar jai veikiant ir atsižvelgiant į poreikį
išsaugoti ir gerinti aplinką, Sąjungos energetikos politika,
vadovaujantis valstybių narių solidarumu, siekiama:

a)

	

užtikrinti energijos rinkos veikimą;

b)

	

užtikrinti energijos tiekimo saugumą Sąjungoje;

c)

	

skatinti energijos vartojimo efektyvumą bei taupymą ir naujų bei
atsinaujinančių energijos formų plėtojimą; ir

d)

	

skatinti energetikos tinklų sujungimą.

2.   Nepažeidžiant kitų Sutarčių nuostatų taikymo, Europos Parlamentas
ir Taryba, spręsdami pagal įprastą teisėkūros procedūrą, nustato
priemones, būtinas 1 dalyje nurodytiems tikslams pasiekti. Šios
priemonės patvirtinamos pasikonsultavus su Ekonomikos ir socialinių
reikalų komitetu bei Regionų komitetu.

Nepažeidžiant 192 straipsnio 2 dalies c punkto, jos neturi poveikio
valstybės narės teisei apibrėžti savo energijos išteklių naudojimo
sąlygas, pasirinkti tarp skirtingų energijos šaltinių ir nustatyti
bendrą energijos tiekimo struktūrą.

3.   Nukrypdama nuo 2 dalies, Taryba, spręsdama vieningai pagal
specialią teisėkūros procedūrą ir pasikonsultavusi su Europos
Parlamentu, patvirtina čia nurodytas priemones, kai jos pirmiausia yra
fiskalinio pobūdžio.

XXII ANTRAŠTINĖ DALIS

TURIZMAS

195 straipsnis

1.   Sąjunga papildo valstybių narių veiksmus turizmo sektoriuje, ypač
skatindama Sąjungos įmonių konkurencingumą šiame sektoriuje.

Šiuo tikslu Sąjunga savo veiksmais siekia:

a)

	

skatinti įmonių plėtrai palankios aplinkos šiame sektoriuje sukūrimą;

b)

	

remti valstybių narių bendradarbiavimą, ypač keičiantis gera praktika.

2.   Europos Parlamentas ir Taryba, spręsdami pagal įprastą teisėkūros
procedūrą, patvirtina konkrečias priemones veiksmams valstybėse narėse
papildyti, kad būtų pasiekti šiame straipsnyje nurodyti tikslai,
išskyrus bet kokį valstybių narių įstatymų ir kitų teisės aktų suderinimą.

XXIII ANTRAŠTINĖ DALIS

CIVILINĖ SAUGA

196 straipsnis

1.   Sąjunga skatina valstybių narių bendradarbiavimą, siekdama didinti
gaivalinių nelaimių arba žmogaus sukeltų katastrofų prevencijos ir
apsaugos nuo jų sistemų veiksmingumą.

Sąjunga savo veiksmais siekia:

a)

	

remti ir papildyti valstybių narių veiksmus nacionaliniu, regioniniu ir
vietiniu lygiu užkertant kelią pavojams, rengiant civilinės saugos
darbuotojus valstybėse narėse bei reaguojant į gaivalines nelaimes ir
žmogaus sukeltas katastrofas Sąjungoje;

b)

	

skatinti greitą, veiksmingą nacionalinių civilinės saugos tarnybų
operatyvinį bendradarbiavimą Sąjungoje;

c)

	

skatinti tarptautinio civilinės saugos darbo nuoseklumą.

2.   Europos Parlamentas ir Taryba, spręsdami pagal įprastą teisėkūros
procedūrą, patvirtina 1 dalyje nurodytiems tikslams pasiekti padedančias
reikalingas priemones, išskyrus bet kokį valstybių narių įstatymų ir
kitų teisės aktų suderinimą.

XXIV ANTRAŠTINĖ DALIS

ADMINISTRACINIS BENDRADARBIAVIMAS

197 straipsnis

1.   Veiksmingas Sąjungos teisės įgyvendinimas, būtinas tinkamam
Sąjungos veikimui, valstybėse narėse laikomas bendro intereso reikalu.

2.   Sąjunga gali remti valstybių narių pastangas gerinti savo
administracinius gebėjimus įgyvendinant Sąjungos teisę. Tokiais
veiksmais gali būtų keitimosi informacija ir valstybės tarnautojų mainų
palengvinimas bei mokymo programų rėmimas. Nė viena valstybė narė
neprivalo pasinaudoti šia parama. Europos Parlamentas ir Taryba,
priimdami reglamentus pagal įprastą teisėkūros procedūrą, patvirtina
šiam tikslui reikalingas priemones, išskyrus bet kokį valstybių narių
įstatymų ir kitų teisės aktų suderinimą.

3.   Šis straipsnis nepažeidžia valstybių narių įsipareigojimų
įgyvendinti Sąjungos teisę arba Komisijos prerogatyvų ir pareigų. Jis
nepažeidžia ir kitų Sutarčių nuostatų, numatančių valstybių narių
administracinį bendradarbiavimą tarpusavyje ir su Sąjunga.

KETVIRTOJI DALIS

ASOCIACIJA SU UŽJŪRIO ŠALIMIS IR TERITORIJOMIS

198 straipsnis

(EB sutarties ex 182 straipsnis)

Valstybės narės susitaria dėl Sąjungos asociacijos su ne Europos šalimis
ir teritorijomis, kurios palaiko ypatingus santykius su Danija,
Prancūzija, Nyderlandais ir Jungtine Karalyste. Šios šalys ir
teritorijos (toliau – šalys ir teritorijos) išvardijamos II priede.

Šios asociacijos tikslas – skatinti tų šalių ir teritorijų ekonominę ir
socialinę plėtrą bei užmegzti glaudžius jų tarpusavio ekonominius
santykius ir su Sąjunga kaip visuma.

Pagal šios Sutarties preambulėje išdėstytus principus asociacija
pirmiausia turi būti naudinga šių šalių ir teritorijų gyventojų
interesams ir gerovei, kad ekonominė, socialinė ir kultūrinė raida
atitiktų jų siekius.

199 straipsnis

(EB sutarties ex 183 straipsnis)

Asociacija siekiama šių uždavinių:

1.

	

Prekybai su šalimis ir teritorijomis valstybės narės taiko tą patį
režimą, kokį jos pagal Sutartis nustato viena kitai.

2.

	

Kiekviena šalis ir teritorija prekybai su valstybėmis narėmis ir kitomis
šalimis bei teritorijomis taiko tokį pat režimą kaip ir Europos
valstybei, su kuria palaiko ypatingus santykius.

3.

	

Valstybės narės prisideda prie investicijų, kurių reikia šių šalių ir
teritorijų laipsniškam vystymuisi.

4.

	

Sąjungos finansuojamoms investicijoms skelbiami konkursai ir pasiūlymai
yra lygiais pagrindais atviri visiems fiziniams ir juridiniams asmenims,
kurie yra valstybės narės arba šalių ir teritorijų nacionaliniai subjektai.

5.

	

Valstybių narių santykiuose su šalimis ir teritorijomis piliečių ir
bendrovių arba firmų įsisteigimo teisė be jokios diskriminacijos
reglamentuojama pagal įsisteigimo teisei skirtame skyriuje išdėstytas
nuostatas ir tvarką, atsižvelgiant į specialias nuostatas, nustatytas
pagal 203 straipsnį.

200 straipsnis

(EB sutarties ex 184 straipsnis)

1.   Importo muitai šalių ir teritorijų kilmės prekėms, įvežamoms į
valstybes nares, draudžiami taip, kaip draudžiami muitai valstybių narių
tarpusavio prekyboje pagal Sutarčių nuostatas.

2.   Importo muitai prekėms, įvežamoms į šalis ir teritorijas iš
valstybių narių arba kitų šalių ir teritorijų, draudžiami pagal 30
straipsnio nuostatas.

3.   Tačiau šalys ir teritorijos gali rinkti muitus savo plėtros ir
industrializavimo reikmėms arba savo biudžeto įplaukoms papildyti.

Pirmesnėje pastraipoje minimi muitai negali viršyti iš valstybės narės,
su kuria šalis ar teritorija palaiko ypatingus santykius, importuojamoms
prekėms taikomų muitų.

4.   Šio straipsnio 2 dalis netaikoma šalims ir teritorijoms, kurios dėl
ypatingų joms privalomų tarptautinių įpareigojimų jau taiko
nediskriminacinį muitų tarifą.

5.   Muitų prekėms, importuojamoms į šalis ir teritorijas, įvedimas ar
bet koks pakeitimas nei teisiškai, nei faktiškai, nei tiesiogiai ar
netiesiogiai neturi diskriminuoti importo iš skirtingų valstybių narių.

201 straipsnis

(EB sutarties ex 185 straipsnis)

Jei pritaikius 200 straipsnio 1 dalį muitų, taikomų prekėms, įvežamoms
iš trečiosios šalies į šalį arba teritoriją, dydis gali nukreipti
prekybos srautą kurios nors valstybės narės nenaudai, ši gali prašyti
Komisiją pasiūlyti kitoms valstybėms narėms imtis priemonių padėčiai
pataisyti.

202 straipsnis

(EB sutarties ex 186 straipsnis)

Atsižvelgiant į visuomenės sveikatos, visuomenės saugumo arba viešosios
tvarkos nuostatas, darbuotojų judėjimo iš šalių ir teritorijų į
valstybes nares ir darbuotojų judėjimo iš valstybių narių į šalis ir
teritorijas laisvė reglamentuojama pagal 203 straipsnį priimtais aktais.

203 straipsnis

(EB sutarties ex 187 straipsnis)

Remdamasi šių šalių ir teritorijų asociacijos su Sąjunga įgyta patirtimi
ir Sutartyse nustatytais principais, Taryba priimdama sprendimą
vieningai remdamasi Komisijos pasiūlymu nustato šių šalių ir teritorijų
asociacijos su Sąjunga išsamias taisykles ir tvarką. Jei atitinkamas
nuostatas priima Taryba pagal specialią teisėkūros procedūrą, ji
sprendžia vieningai, remdamasi Komisijos pasiūlymu ir pasikonsultavusi
su Europos Parlamentu.

204 straipsnis

(EB sutarties ex 188 straipsnis)

198–203 straipsnių nuostatos Grenlandijai taikomos atsižvelgiant į
konkrečias Grenlandijai skirtas nuostatas, išdėstytas prie Sutarčių
pridedamame Protokole dėl Grenlandijai skirtų priemonių.

PENKTOJI DALIS

SĄJUNGOS IŠORĖS VEIKSMAI

I ANTRAŠTINĖ DALIS

BENDROSIOS NUOSTATOS DĖL SĄJUNGOS IŠORĖS VEIKSMŲ

205 straipsnis

Sąjunga pagal šią dalį vykdomuose savo veiksmuose tarptautinėje arenoje
vadovaujasi principais, siekia tikslų ir veiksmus vykdo remdamasi
bendrosiomis nuostatomis, kurie nurodyti Europos Sąjungos sutarties V
antraštinės dalies 1 skyriuje.

II ANTRAŠTINĖ DALIS

BENDRA PREKYBOS POLITIKA

206 straipsnis

(EB sutarties ex 131 straipsnis)

Pagal 28–32 straipsnius sukurdama muitų sąjungą, Sąjunga bendram labui
prisideda prie darnaus pasaulio prekybos plėtojimo, laipsniško
tarptautinės prekybos ir tiesioginių užsienio investicijų apribojimų
panaikinimo bei muitų ir kitų kliūčių mažinimo.

207 straipsnis

(EB sutarties ex 133 straipsnis)

1.   Bendra prekybos politika grindžiama vienodais principais, ypač
keičiant muitų normas, sudarant susitarimus dėl muitų tarifų ir
prekybos, susijusius su prekyba prekėmis ir paslaugomis bei intelektinės
nuosavybės komerciniais aspektais, tiesioginėmis užsienio
investicijomis, liberalizavimo priemonių suvienodinimu, eksporto
politika ir prekybos apsaugos priemonėmis, pavyzdžiui, taikytinomis
dempingo ar subsidijų atveju. Bendra prekybos politika vykdoma
vadovaujantis Sąjungos išorės veiksmų principais ir tikslais.

2.   Europos Parlamentas ir Taryba, priimdami reglamentus pagal įprastą
teisėkūros procedūrą, patvirtina priemones, apibrėžiančias bendros
prekybos politikos įgyvendinimo sistemą.

3.   Kai reikia derėtis dėl susitarimų su viena arba keliomis
trečiosiomis šalimis ar tarptautinėmis organizacijomis ir juos sudaryti,
taikomas 218 straipsnis, atsižvelgiant į šio straipsnio
specialiąsias nuostatas.

Komisija teikia rekomendacijas Tarybai, kuri įgalioja Komisiją pradėti
reikalingas derybas. Taryba ir Komisija yra atsakingos už tai, kad
derybose pasiekti susitarimai atitiktų Sąjungos vidaus politikos kryptis
bei taisykles.

Šias derybas Komisija veda konsultuodamasi su specialiu komitetu,
Tarybos paskirtu padėti Komisijai atlikti šią užduotį, ir laikydamasi
tokių nurodymų, kuriuos Taryba gali jai teikti. Komisija teikia
reguliarias ataskaitas apie derybų eigą specialiajam komitetui ir
Europos Parlamentui.

4.   Sprendimus dėl derybų ir 3 dalyje nurodytų susitarimų sudarymo
Taryba priima kvalifikuota balsų dauguma.

Taryba sprendžia vieningai dėl derybų ir susitarimų dėl prekybos
paslaugomis ir intelektinės nuosavybės komercinių aspektų, taip pat
tiesioginių užsienio investicijų srityse sudarymo, kai tokiuose
susitarimuose įtvirtinamos nuostatos, pagal kurias vidaus taisyklių
priėmimui yra reikalingas balsų vieningumas.

Taryba taip pat sprendžia vieningai dėl derybų ir susitarimų sudarymo:

a)

	

prekybos kultūros ir audiovizualinėmis paslaugomis srityje, kai yra
pavojus, kad šie susitarimai gali pakenkti Sąjungos kultūrų ir kalbų
įvairovei;

b)

	

prekybos socialinėmis, švietimo ir sveikatos paslaugomis srityje, kai
yra pavojus, kad šie susitarimai gali labai sutrikdyti nacionalinį šių
paslaugų organizavimą ir pakenkti valstybių narių atsakomybei jas teikti.

5.   Deryboms ir tarptautinių susitarimų sudarymui transporto srityje
taikomos Trečiosios dalies VI antraštinės dalies ir 218 straipsnio
nuostatos.

6.   Naudojimasis šiuo straipsniu suteiktais įgaliojimais bendros
prekybos politikos srityje neturi poveikio Sąjungos ir valstybių narių
kompetencijos atskyrimui ir nesudaro prielaidų valstybių narių įstatymų
ir kitų teisės aktų nuostatų suderinimui, kai tokio suderinimo
nereikalaujama Sutartyse.

III ANTRAŠTINĖ DALIS

BENDRADARBIAVIMAS SU TREČIOSIOMIS ŠALIMIS IR HUMANITARINĖ PAGALBA

1 SKYRIUS

BENDRADARBIAVIMAS VYSTYMOSI LABUI

208 straipsnis

(EB sutarties ex 177 straipsnis)

1.   Sąjungos politika bendradarbiavimo vystymosi labui srityje vykdoma
vadovaujantis Sąjungos išorės veiksmų principais ir tikslais. Sąjungos
ir valstybių narių bendradarbiavimo vystymosi labui politika papildo ir
stiprina viena kitą.

Sąjungos bendradarbiavimo vystymosi labui politikos pagrindinis tikslas
yra sumažinti, o ilgainiui ir panaikinti skurdą. Sąjunga atsižvelgia į
bendradarbiavimo vystymosi labui tikslus savo įgyvendinamos politikos
srityse, kurios gali turėti įtakos besivystančioms šalims.

2.   Sąjunga ir valstybės narės laikosi įsipareigojimų ir atsižvelgia į
tikslus, kuriems jos pritarė Jungtinėse Tautose ir kitose
kompetentingose tarptautinėse organizacijose.

209 straipsnis

(EB sutarties ex 179 straipsnis)

1.   Europos Parlamentas ir Taryba, spręsdami pagal įprastą teisėkūros
procedūrą, patvirtina priemones, būtinas bendradarbiavimo vystymosi
labui politikai įgyvendinti, kurios gali būti siejamos su daugiametėmis
bendradarbiavimo su besivystančiomis šalimis programomis arba teminio
pobūdžio programomis.

2.   Sąjunga gali sudaryti bet kokius susitarimus su trečiosiomis
šalimis ir kompetentingomis tarptautinėmis organizacijomis, padedančius
siekti Europos Sąjungos sutarties 21 straipsnyje ir šios Sutarties 208
straipsnyje nurodytų tikslų.

Pirmoji pastraipa nepažeidžia valstybių narių kompetencijos vesti
derybas tarptautinėse institucijose ir sudaryti susitarimus.

3.   Europos investicijų bankas pagal savo statute nustatytas sąlygas
prisideda prie 1 dalyje nurodytų priemonių įgyvendinimo.

210 straipsnis

(EB sutarties ex 180 straipsnis)

1.   Siekdamos skatinti, kad jų veiksmai papildytų vienas kitą ir būtų
veiksmingi, Sąjunga ir valstybės narės koordinuoja savo politiką
bendradarbiavimo vystymosi labui srityje ir konsultuojasi dėl savo
pagalbos programų, taip pat ir tarptautinėse organizacijose ir per
tarptautines konferencijas. Jos gali imtis bendrų veiksmų. Prireikus
valstybės narės prisideda prie Sąjungos pagalbos programų įgyvendinimo.

2.   Komisija gali imtis bet kokios naudingos iniciatyvos šio straipsnio
1 dalyje nurodytam koordinavimui remti.

211 straipsnis

(EB sutarties ex 181 straipsnis)

Atitinkamose savo kompetencijos srityse Sąjunga ir valstybės narės
bendradarbiauja su trečiosiomis šalimis ir kompetentingomis
tarptautinėmis organizacijomis.

2 SKYRIUS

EKONOMINIS, FINANSINIS IR TECHNINIS BENDRADARBIAVIMAS SU TREČIOSIOMIS
ŠALIMIS

212 straipsnis

(EB sutarties ex 181a straipsnis)

1.   Nepažeisdama kitų Sutarčių nuostatų ir ypač 208–211 straipsnių
nuostatų Sąjunga įgyvendina ekonominio, finansinio ir techninio
bendradarbiavimo su trečiosiomis šalimis, išskyrus besivystančias šalis,
ypač finansinės pagalbos, veiksmus. Tokie veiksmai atitinka Sąjungos
bendradarbiavimo vystymosi labui politiką ir yra vykdomi vadovaujantis
jos išorės veiksmų principais ir tikslais. Sąjungos ir valstybių narių
veiksmai vienas kitą papildo ir sustiprina.

2.   Europos Parlamentas ir Taryba, spręsdami pagal įprastą teisėkūros
procedūrą, patvirtina 1 dalies įgyvendinimui būtinas priemones.

3.   Sąjunga ir valstybės narės su trečiosiomis šalimis ir
kompetentingomis tarptautinėmis organizacijomis bendradarbiauja
neperžengdamos savo atitinkamos kompetencijos ribų. Sąjungos
bendradarbiavimo priemonės gali būti Sąjungos ir atitinkamų trečiųjų
šalių susitarimų dalyku.

Pirmoji pastraipa nepažeidžia valstybių narių kompetencijos vesti
derybas tarptautinėse organizacijose ir sudaryti tarptautinius susitarimus.

213 straipsnis

Kai dėl situacijos trečiojoje šalyje Sąjungai reikia teikti skubią
finansinę pagalbą, reikalingus sprendimus, remdamasi Komisijos
pasiūlymu, priima Taryba.

3 SKYRIUS

HUMANITARINĖ PAGALBA

214 straipsnis

1.   Sąjungos veiksmai humanitarinės pagalbos srityje vykdomi
vadovaujantis Sąjungos išorės veiksmų principais ir tikslais. Tokių
veiksmų paskirtis – suteikti laikiną pagalbą ir paramą žmonėms
trečiosiose šalyse, nukentėjusiems nuo gaivalinių nelaimių ar žmogaus
sukeltų katastrofų, ir juos apsaugoti, siekiant patenkinti dėl šių
įvairių situacijų atsiradusius humanitarinius poreikius. Sąjungos ir
valstybių narių veiksmai vieni kitus papildo ir sustiprina.

2.   Humanitarinės pagalbos veiksmai vykdomi laikantis tarptautinės
teisės principų ir nešališkumo, neutralumo bei nediskriminavimo principų.

3.   Europos Parlamentas ir Taryba, spręsdami pagal įprastą teisėkūros
procedūrą, patvirtina priemones, apibrėžiančias Sąjungos humanitarinės
pagalbos veiksmų įgyvendinimo sistemą.

4.   Sąjunga gali sudaryti bet kokius susitarimus su trečiosiomis
šalimis ir kompetentingomis tarptautinėmis organizacijomis, padedančius
siekti šio straipsnio 1 dalyje ir Europos Sąjungos sutarties 21
straipsnyje nurodytų tikslų.

Pirmoji pastraipa nepažeidžia valstybių narių kompetencijos vesti
derybas tarptautinėse institucijose ir sudaryti susitarimus.

5.   Siekiant sukurti struktūrą jauniesiems europiečiams bendrai
prisidėti prie Sąjungos humanitarinės pagalbos veiksmų, įsteigiamas
Europos savanoriškos humanitarinės pagalbos korpusas. Europos
Parlamentas ir Taryba, priimdami reglamentus pagal įprastą teisėkūros
procedūrą, apibrėžia šio korpuso veiklos taisykles ir tvarką.

6.   Komisija gali imtis bet kokios naudingos iniciatyvos Sąjungos ir
valstybių narių veiksmų koordinavimui remti, kad Sąjungos ir šalių
humanitarinės pagalbos priemonės būtų veiksmingesnės ir geriau papildytų
viena kitą.

7.   Sąjunga užtikrina, kad jos ir tarptautinių organizacijų bei
institucijų, ypač įeinančių į Jungtinių Tautų sistemą, humanitarinės
pagalbos veiksmai būtų koordinuojami ir suderinti.

IV ANTRAŠTINĖ DALIS

RIBOJANČIOS PRIEMONĖS

215 straipsnis

(EB sutarties ex 301 straipsnis)

1.   Kai sprendimas, priimtas pagal Europos Sąjungos sutarties V
antraštinės dalies 2 skyrių, numato ekonominių ir finansinių santykių su
viena ar keletu trečiųjų šalių visišką nutraukimą ar dalinį apribojimą,
Taryba kvalifikuota balsų dauguma, remdamasi bendru Sąjungos vyriausiojo
įgaliotinio užsienio reikalams ir saugumo politikai ir Komisijos
pasiūlymu, patvirtina reikiamas priemones. Apie tai ji praneša Europos
Parlamentui.

2.   Kai pagal Europos Sąjungos sutarties V antraštinės dalies 2 skyrių
priimtas sprendimas taip numato, Taryba pagal 1 dalyje nurodytą
procedūrą gali patvirtinti ribojančias priemones, nukreiptas prieš
fizinius ar juridinius asmenis, grupes ar nevalstybinius subjektus.

3.   Šiame straipsnyje nurodyti aktai apima reikalingas nuostatas dėl
teisinių apsaugos priemonių.

V ANTRAŠTINĖ DALIS

TARPTAUTINIAI SUSITARIMAI

216 straipsnis

1.   Sąjunga gali sudaryti susitarimą su viena arba keliomis
trečiosiomis šalimis arba tarptautinėmis organizacijomis, kai tai yra
numatyta Sutartyse arba kai susitarimo sudarymas yra būtinas norint
Sąjungos politikos sričių ribose pasiekti vieną iš Sutartyse nurodytų
tikslų, arba kai jį numato Sąjungos teisiškai privalomas aktas, arba kai
jis gali turėti poveikį bendroms taisyklėms ar keisti jų apimtį.

2.   Sąjungos sudaryti susitarimai yra privalomi Sąjungos institucijoms
ir valstybėms narėms.

217 straipsnis

(EB sutarties ex 310 straipsnis)

Sąjunga su viena arba keletu trečiųjų šalių ar tarptautinių organizacijų
gali sudaryti susitarimus steigti asociaciją, numatančią abipuses teises
ir pareigas, bendrą veiklą ir specialią tvarką.

218 straipsnis

(EB sutarties ex 300 straipsnis)

1.   Nepažeidžiant 207 straipsnyje nustatytų konkrečių nuostatų, derybos
dėl susitarimų tarp Sąjungos ir trečiųjų šalių arba tarptautinių
organizacijų vedamos ir jie sudaromi toliau išdėstyta tvarka.

2.   Taryba leidžia pradėti derybas, priima derybinius nurodymus,
leidžia pasirašyti ir sudaryti susitarimus.

3.   Kai numatytas sudaryti susitarimas išimtinai ar daugiausiai yra
susijęs su bendra užsienio ir saugumo politika, Komisija arba Sąjungos
vyriausiasis įgaliotinis užsienio reikalams ir saugumo politikai teikia
rekomendacijas Tarybai, o ši priima sprendimą, kuriuo įgalioja pradėti
derybas ir kuriuo, atsižvelgiant į numatyto sudaryti susitarimo dalyką,
skiriamas Sąjungos derybų grupės derybininkas arba vadovas.

4.   Taryba gali duoti nurodymus derybininkui ir paskirti specialų
komitetą, su kuriuo privaloma konsultuotis vedant derybas.

5.   Taryba, remdamasi derybininko pasiūlymu, priima sprendimą, kuriuo
įgaliojama pasirašyti susitarimą ir prireikus laikinai jį taikyti jam
dar neįsigaliojus.

6.   Taryba, remdamasi derybininko pasiūlymu, priima sprendimą dėl
susitarimo sudarymo.

Išskyrus tuos atvejus, kai susitarimas išimtinai susijęs su bendra
užsienio ir saugumo politika, Taryba priima sprendimą dėl susitarimo
sudarymo:

a)

	

gavusi Europos Parlamento pritarimą šiais atvejais:

i)

	

asociacijos sutartims;

ii)

	

susitarimui dėl Sąjungos prisijungimo prie Europos žmogaus teisių ir
pagrindinių laisvių apsaugos konvencijos;

iii)

	

susitarimams, nustatantiems konkrečią institucinę struktūrą
organizuojant bendradarbiavimo procedūras;

iv)

	

susitarimams, turintiems svarbių padarinių Sąjungos biudžetui;

v)

	

susitarimams, apimantiems sritis, kurioms taikoma įprasta teisėkūros
procedūra arba speciali teisėkūros procedūra, kai reikia Europos
Parlamento pritarimo.

Skubiais atvejais Europos Parlamentas ir Taryba gali susitarti dėl
pritarimo termino;

b)

	

pasikonsultavusi su Europos Parlamentu kitais atvejais. Europos
Parlamentas savo nuomonę pateikia per tokį laiką, kurį Taryba gali
nustatyti atsižvelgdama į reikalo skubumą. Nepateikus nuomonės per tą
laiką, Taryba gali spręsti.

7.   Sudarydama susitarimą, Taryba gali, nukrypdama nuo 5, 6 ir 9 dalių
nuostatų, įgalioti derybininką Sąjungos vardu patvirtinti susitarimo
pakeitimus, kai susitarimas numato, kad jie turi būti priimami pagal
supaprastintą procedūrą arba kai juos priima pagal tą susitarimą
įsteigtas organas. Taryba gali tokiam įgaliojimui nustatyti konkrečias
sąlygas.

8.   Laikydamasi tos tvarkos Taryba visais atvejais sprendžia
kvalifikuota balsų dauguma.

Tačiau ji sprendžia vieningai, kai susitarimas priklauso sričiai,
kurioje Sąjungos aktams priimti reikia balsų vieningumo, taip pat ir
sudarant asociacijos susitarimus ir 212 straipsnyje nurodytus
susitarimus su valstybėmis kandidatėmis. Taryba taip pat sprendžia
vieningai dėl susitarimo dėl Sąjungos prisijungimo prie Europos žmogaus
teisių ir pagrindinių laisvių apsaugos konvencijos; sprendimas dėl šio
susitarimo sudarymo įsigalioja tik po to, kai jį pagal savo atitinkamas
konstitucines nuostatas patvirtina valstybės narės.

9.   Taryba, remdamasi Komisijos ar Sąjungos vyriausiojo įgaliotinio
užsienio reikalams ir saugumo politikai pasiūlymu, priima sprendimą,
kuriuo sustabdomas susitarimo taikymas ir nustatomos pozicijos, kurios
Sąjungos vardu priimamos susitarimu įsteigtame organe, kai tam organui
reikia priimti teisinę galią turinčius aktus, išskyrus aktus,
papildančius arba pakeičiančius susitarimo institucinę struktūrą.

10.   Europos Parlamentas nedelsiant ir išsamiai informuojamas visais
šios procedūros etapais.

11.   Valstybė narė, Europos Parlamentas, Taryba ar Komisija gali gauti
Teisingumo Teismo nuomonę dėl to, ar numatytas sudaryti susitarimas yra
suderinamas su Sutarčių nuostatomis. Jei Teismo nuomonė yra neigiama,
numatytas sudaryti susitarimas negali įsigalioti, jei jis nėra iš dalies
keistas arba Sutarys nėra peržiūrėtos.

219 straipsnis

(EB sutarties ex 111 straipsnio 1–3 ir 5 dalys)

1.   Nukrypdama nuo 218 straipsnio Taryba, remdamasi Europos centrinio
banko rekomendacija arba Komisijos rekomendacija ir pasikonsultavusi su
Europos centriniu banku, stengdamasi, kad būtų pasiektas bendras
sutarimas, atitinkantis kainų stabilumo palaikymo tikslą, gali sudaryti
oficialius susitarimus dėl euro valiutos kurso sistemos trečiųjų
valstybių valiutų atžvilgiu. Pasikonsultavusi su Europos Parlamentu,
Taryba sprendžia vieningai ir pagal 3 dalyje numatytą tvarką.

Taryba, remdamasi Europos centrinio banko rekomendacija arba Komisijos
rekomendacija ir pasikonsultavusi su Europos centriniu banku,
stengdamasi, kad būtų pasiektas bendras sutarimas, atitinkantis tikslą –
kainų stabilumą, gali nustatyti, pakeisti, ar panaikinti euro centrinį
kursą valiutos sistemoje. Apie euro centrinio kurso nustatymą, pakeitimą
ar panaikinimą Tarybos pirmininkas informuoja Europos Parlamentą.

2.   Jeigu nėra 1 dalyje nurodytos valiutos kurso sistemos, skirtos
vienai ar keletui trečiųjų valstybių valiutų, Taryba, remdamasi
Komisijos rekomendacija ir pasikonsultavusi su Europos centriniu banku
arba remdamasi Europos centrinio banko rekomendacija, gali suformuluoti
bendras valiutos kurso politikos šių valiutų atžvilgiu kryptis. Tokios
bendros kryptys nepažeidžia svarbiausio ECBS tikslo palaikyti kainų
stabilumą.

3.   Nukrypdama nuo 218 straipsnio, kai Sąjungai reikia derėtis su viena
ar keliomis trečiosiomis valstybėmis ar tarptautinėmis organizacijomis
dėl susitarimų, susijusių su pinigų ar užsienio valiutos kurso režimo
reikalais, Taryba, remdamasi Komisijos rekomendacija ir pasikonsultavusi
su Europos centriniu banku, sprendžia dėl derybų organizavimo priemonių
ir tokių susitarimų sudarymo. Šie sprendimai garantuoja, kad Sąjunga
išreiškia bendrą poziciją. Komisija visokeriopai dalyvauja derybose.

4.   Nepažeisdamos Sąjungos kompetencijos ir Sąjungos susitarimų dėl
Ekonominės ir pinigų sąjungos, valstybės narės gali vesti derybas
tarptautinėse organizacijose ir sudaryti tarptautinius susitarimus.

VI ANTRAŠTINĖ DALIS

SĄJUNGOS SANTYKIAI SU TARPTAUTINĖMIS ORGANIZACIJOMIS IR TREČIOSIOMIS
ŠALIMIS BEI SĄJUNGOS DELEGACIJOS

220 straipsnis

(EB sutarties ex 302–304 straipsniai)

1.   Sąjunga visais tinkamais būdais bendradarbiauja su Jungtinių Tautų
organais ir jos specializuotomis agentūromis, Europos Taryba, Europos
saugumo ir bendradarbiavimo organizacija, Ekonominio bendradarbiavimo ir
plėtros organizacija.

Sąjunga taip pat palaiko tinkamus ryšius su kitomis tarptautinėmis
organizacijomis.

2.   Sąjungos vyriausiasis įgaliotinis užsienio reikalams ir saugumo
politikai ir Komisija atsako už šio straipsnio įgyvendinimą.

221 straipsnis

1.   Sąjungos delegacijos trečiosiose šalyse ir tarptautinėse
organizacijose atstovauja Sąjungai.

2.   Sąjungos delegacijos yra Sąjungos vyriausiojo įgaliotinio užsienio
reikalams ir saugumo politikai priežiūroje. Jos veikia glaudžiai
bendradarbiaudamos su valstybių narių diplomatinėmis ir konsulinėmis
atstovybėmis.

VII ANTRAŠTINĖ DALIS

SOLIDARUMO SĄLYGA

222 straipsnis

1.   Sąjunga ir valstybės narės veikia bendrai ir solidariai, jei kuri
nors valstybė narė patirtų teroro aktą, gaivalinę nelaimę ar žmogaus
sukeltą katastrofą. Sąjunga sutelkia visas savo turimas priemones,
įskaitant valstybių narių jos dispozicijon perduotus karinius išteklius,
siekdama:

a)

	

—

	

užkirsti kelią terorizmo grėsmei valstybių narių teritorijose;

—

	

apsaugoti demokratines institucijas ir civilius gyventojus nuo galimo
teroro akto;

—

	

teroro aktą patyrusiai valstybei narei teikti pagalbą jos teritorijoje
jos politinės valdžios institucijų prašymu;

b)

	

gaivalinę nelaimę ar žmogaus sukeltą katastrofą patyrusiai valstybei
narei teikti pagalbą jos teritorijoje jos politinės valdžios institucijų
prašymu.

2.   Valstybei narei patyrus teroro aktą, gaivalinę nelaimę arba žmogaus
sukeltą katastrofą, jos politinės valdžios institucijų prašymu kitos
valstybės narės teikia jai pagalbą. Šiuo tikslu Taryboje valstybės narės
tarpusavyje suderina savo veiksmus.

3.   Remiantis bendru Komisijos ir Sąjungos vyriausiojo įgaliotinio
užsienio reikalams ir saugumo politikai pasiūlymu, Tarybos priimtame
sprendime patvirtinamos priemonės, skirtos Sąjungai įgyvendinti šią
solidarumo sąlygą. Taryba sprendžia pagal Europos Sąjungos sutarties
31 straipsnio 1 dalį, kai šis sprendimas yra gynybinio pobūdžio. Apie
tai pranešama Europos Parlamentui.

Šios dalies taikymo tikslais ir nepažeidžiant 240 straipsnio, Tarybai
padeda Politinis ir saugumo komitetas remdamasis bendros saugumo ir
gynybos politikos kontekste išplėtotomis struktūromis ir 71 straipsnyje
nurodytas komitetas, kurie prireikus pateikia bendras nuomones.

4.   Siekdama sudaryti sąlygas Sąjungai ir jos valstybėms narėms imtis
efektyvių veiksmų, Europos Vadovų Taryba reguliariai vertina grėsmes, su
kuriomis susiduria Sąjunga.

ŠEŠTOJI DALIS

INSTITUCINĖS IR FINANSINĖS NUOSTATOS

I ANTRAŠTINĖ DALIS

INSTITUCIJAS REGLAMENTUOJANČIOS NUOSTATOS

1 SKYRIUS

INSTITUCIJOS

1 SKIRSNIS

EUROPOS PARLAMENTAS

223 straipsnis

(EB sutarties ex 190 straipsnio 4 ir 5 dalys)

1.   Europos Parlamentas parengia pasiūlymą dėl būtinų nuostatų, kad jo
narius būtų galima išrinkti remiantis tiesiogine visuotine rinkimų
teise, priėmimo pagal visose valstybėse narėse taikomą vienodą tvarką
arba pagal visoms valstybėms narėms bendrus principus.

Taryba, spręsdama vieningai pagal specialią teisėkūros procedūrą ir
gavusi Europos Parlamento jį sudarančių narių balsų dauguma pareikštą
pritarimą, nustato būtinas nuostatas. Šios nuostatos įsigalioja po to,
kai jas pagal savo atitinkamas konstitucines nuostatas patvirtina
valstybės narės.

2.   Savo iniciatyva priimdamas reglamentus pagal specialią teisėkūros
procedūrą Europos Parlamentas, paprašęs Komisijos nuomonės ir pritarus
Tarybai, patvirtina nuostatus ir bendras sąlygas, reglamentuojančias jo
narių pareigas. Visoms su narių arba buvusių narių apmokestinimu
susijusioms taisyklėms ar sąlygoms patvirtinti reikalingas Tarybos balsų
vieningumas.

224 straipsnis

(EB sutarties ex 191 straipsnio antroji pastraipa)

Europos Parlamentas ir Taryba, spręsdami pagal įprastą teisėkūros
procedūrą, priimdami reglamentus priima reglamentus, Europos lygmeniu
reglamentuojančius politines partijas, nurodytas Europos Sąjungos
sutarties 10 straipsnio 4 dalyje, ypač jų finansavimo taisykles.

225 straipsnis

(EB sutarties ex 192 straipsnio antroji pastraipa)

Europos Parlamentas, spręsdamas jį sudarančių narių balsų dauguma, gali
paprašyti, kad Komisija pateiktų bet kokį atitinkamą pasiūlymą
klausimais, kuriais, jo nuomone, Sutartims įgyvendinti reikalingas
Sąjungos teisės aktas. Jeigu Komisija nepateikia pasiūlymo, apie
priežastis ji praneša Europos Parlamentui.

226 straipsnis

(EB sutarties ex 193 straipsnis)

Atlikdamas savo pareigas, Europos Parlamentas ketvirtadalio jį
sudarančių narių prašymu gali sudaryti laikinąjį Tyrimo komitetą, kuris,
nepažeisdamas kitoms institucijoms ar organams Sutartimis suteiktų
įgaliojimų, tirtų įtariamus pažeidimus ar netinkamą administravimą
įgyvendinant Sąjungos teisę, išskyrus atvejus, kai tuos įtariamus faktus
nagrinėja teismas, ir tol, kol bus baigtas tos bylos teisminis nagrinėjimas.

Pateikęs savo ataskaitą, laikinasis Tyrimo komitetas nustoja veikti.

Išsamias naudojimąsi tyrimo teise reglamentuojančias nuostatas nustato
Europos Parlamentas, priimdamas reglamentą savo iniciatyva pagal
specialią teisėkūros procedūrą, gavęs Tarybos ir Komisijos pritarimą.

227 straipsnis

(EB sutarties ex 194 straipsnis)

Kiekvienas Sąjungos pilietis, taip pat kiekvienas valstybėje narėje
gyvenantis ar savo registruotą buveinę turintis fizinis arba juridinis
asmuo turi teisę individualiai arba kartu su kitais piliečiais ar
asmenimis pateikti Europos Parlamentui peticiją bet kokiu reikalu,
priklausančiu Sąjungos veiklos sritims ir turinčiu jam ar jai tiesioginį
poveikį.

228 straipsnis

(EB sutarties ex 195 straipsnis)

1.   Europos Parlamento išrinktas Europos ombudsmenas turi įgaliojimus
priimti kiekvieno Sąjungos piliečio arba kiekvieno valstybėje narėje
gyvenančio ar savo registruotą buveinę turinčio fizinio arba juridinio
asmens skundus dėl netinkamo administravimo atvejų Sąjungos institucijų
ar įstaigų veikloje, išskyrus Europos Sąjungos Teisingumo Teismą, kai
šis vykdo teismines funkcijas. Jis tokius skundus nagrinėja ir dėl jų
parengia pranešimą.

Eidamas savo pareigas, ombudsmenas, jo nuomone, reikalingus tyrimus
atlieka arba savo paties iniciatyva, arba remdamasis jam tiesiogiai ar
per Europos Parlamento narį pateiktais skundais, išskyrus atvejus, kai
įtariamieji faktai yra ar buvo nagrinėjami teismine tvarka. Tais
atvejais, kai ombudsmenas nustato netinkamo administravimo atvejį, jis
šiuo reikalu kreipiasi į atitinkamą instituciją, įstaigą ar organą,
kuris per tris mėnesius privalo informuoti jį apie savo požiūrį. Paskui
ombudsmenas siunčia pranešimą Europos Parlamentui ir atitinkamai
institucijai, įstaigai ar organui. Skundą pateikęs asmuo informuojamas
apie tokių tyrimų rezultatus.

Ombudsmenas Europos Parlamentui pateikia metų pranešimą apie savo tyrimų
rezultatus.

2.   Ombudsmenas renkamas po kiekvienų Europos Parlamento rinkimų visai
Parlamento kadencijai. Ombudsmenas gali būti renkamas kitai kadencijai.

Europos Parlamento prašymu Teisingumo Teismas gali ombudsmeną atleisti,
jei jis nebeatitinka šioms pareigoms keliamų reikalavimų arba yra kaltas
padaręs sunkų nusižengimą.

3.   Eidamas savo pareigas, ombudsmenas yra visiškai nepriklausomas.
Eidamas savo pareigas, jis nesiekia gauti ir nepriima jokios
vyriausybės, institucijos, įstaigos ar organo nurodymų. Per savo
kadenciją ombudsmenas negali turėti jokio kito mokamo ar nemokamo darbo.

4.   Savo iniciatyva priimdamas reglamentus pagal specialią teisėkūros
procedūrą Europos Parlamentas, pasiteiravęs Komisijos nuomonės ir gavęs
Tarybos patvirtinimą, nustato ombudsmeno pareigų atlikimą
reglamentuojančius nuostatus ir bendras sąlygas.

229 straipsnis

(EB sutarties ex 196 straipsnis)

Europos Parlamentas renkasi į metines sesijas. Nešaukiamas jis susirenka
antrąjį kovo mėnesio antradienį.

Daugumos jį sudarančių narių, Tarybos arba Komisijos prašymu Europos
Parlamentas gali rinktis neeilinių sesijų laikotarpiams.

230 straipsnis

(EB sutarties ex 197 straipsnio trečioji ir ketvirtoji pastraipos)

Komisija gali dalyvauti visuose posėdžiuose ir jai paprašius yra išklausoma.

Komisija žodžiu arba raštu atsako į Europos Parlamento ar jo narių jai
pateiktus klausimus.

Europos Vadovų Tarybos darbo tvarkos taisyklėse ir Tarybos darbo tvarkos
taisyklėse nustatytomis sąlygomis Europos Parlamentas išklauso Europos
Vadovų Tarybą bei Tarybą.

231 straipsnis

(EB sutarties ex 198 straipsnis)

Išskyrus atvejus, kai Sutartyse nustatyta kitaip, Europos Parlamentas
priima sprendimus atiduotų balsų dauguma.

Kvorumo dydį nustato Darbo tvarkos taisyklės.

232 straipsnis

(EB sutarties ex 199 straipsnis)

Europos Parlamentas savo narių balsų dauguma priima savo Darbo tvarkos
taisykles.

Europos Parlamento posėdžių medžiaga skelbiama Sutartyse ir jo Darbo
tvarkos taisyklėse nustatyta tvarka.

233 straipsnis

(EB sutarties ex 200 straipsnis)

Europos Parlamentas viešame posėdyje apsvarsto Komisijos jam pateiktą
bendrą metų pranešimą.

234 straipsnis

(EB sutarties ex 201 straipsnis)

Jei Europos Parlamente siūloma pareikšti nepasitikėjimą Komisijos
veikla, balsuoti dėl sprendimo jis gali tik praėjus ne mažiau kaip trims
dienoms po tokio pasiūlymo pateikimo ir tik atviru balsavimu.

Jei pasiūlymas pareikšti nepasitikėjimą priimamas dviem trečdaliais
atiduotų balsų, sudarančių visų Europos Parlamento narių daugumą,
Komisijos nariai turi atsistatydinti kolektyviai, o Sąjungos
vyriausiasis įgaliotinis užsienio reikalams ir saugumo politikai
atsistatydina iš pareigų Komisijoje. Jie lieka eiti pareigas ir toliau
tvarko einamuosius reikalus tol, kol yra pakeičiami pagal Europos
Sąjungos sutarties 17 straipsnio nuostatas. Šiuo atveju Komisijos narių,
paskirtų juos pakeisti, kadencija baigiasi tą dieną, kurią būtų
pasibaigusi įpareigotų kolektyviai atsistatydinti Komisijos narių kadencija.

2 SKIRSNIS

EUROPOS VADOVŲ TARYBA

235 straipsnis

1.   Balsuojant kiekvienas Europos Vadovų Tarybos narys gali taip pat
atstovauti kitam Tarybos nariui, bet ne daugiau kaip vienam.

Tais atvejai, kai Europos Vadovų Taryba sprendžia kvalifikuota balsų
dauguma, taikomos Europos Sąjungos sutarties 16 straipsnio 4 dalis ir
šios Sutarties 238 straipsnio 2 dalis. Europos Vadovų Taryboje jos
pirmininkas ir Komisijos pirmininkas nebalsuoja.

Dalyvaujančių narių arba jų atstovų susilaikymas balsuojant neužkerta
kelio Europos Vadovų Tarybai priimti sprendimus, kurie turi būti priimti
vieningai.

2.   Europos Vadovų Taryba gali kviesti Europos Parlamento pirmininką,
kad jį išklausytų.

3.   Sprendimus procedūriniais klausimais ir dėl savo Darbo tvarkos
taisyklių priėmimo Europos Vadovų Taryba priima paprasta balsų dauguma.

4.   Europos Vadovų Tarybai padeda Tarybos generalinis sekretoriatas.

236 straipsnis

Europos Vadovų Taryba sprendžia kvalifikuota balsų dauguma:

a)

	

priimdama sprendimą, nustatantį Tarybos sudėčių sąrašą, išskyrus
Bendrųjų reikalų tarybos ir Užsienio reikalų tarybos sudėtis, pagal
Europos Sąjungos sutarties 16 straipsnio 6 dalį;

b)

	

priimdama sprendimą dėl įvairios sudėties Tarybos, išskyrus Užsienio
reikalų tarybos sudėtį, pagal Europos Sąjungos sutarties 16 straipsnio 9
dalį, pirmininkavimo.

3 SKIRSNIS

TARYBA

237 straipsnis

(EB sutarties ex 204 straipsnis)

Taryba renkasi šaukiama savo pirmininko iniciatyva arba vieno iš jos
narių ar Komisijos prašymu.

238 straipsnis

(EB sutarties ex 205 straipsnio 1 ir 2 dalys)

1.   Tais atvejais, kai Taryba sprendimus privalo priimti paprasta balsų
dauguma, ji sprendimus priima ją sudarančių narių balsų dauguma.

2.   Nukrypstant nuo Europos Sąjungos sutarties 16 straipsnio 4 dalies,
nuo 2014 m. lapkričio 1 d. ir laikantis nuostatų, nustatytų Protokole
dėl pereinamojo laikotarpio nuostatų, kai Taryba sprendžia nesiremdama
Komisijos arba Sąjungos vyriausiojo įgaliotinio užsienio reikalams ir
saugumo politikai pasiūlymu, kvalifikuota balsų dauguma apibrėžiama kaip
lygi ne mažiau kaip 72 % Tarybos narių, atstovaujančių valstybėms
narėms, kurių gyventojai sudaro ne mažiau kaip 65 % Sąjungos gyventojų.

3.   Nuo 2014 m. lapkričio 1 d. ir laikantis nuostatų, nustatytų
Protokole dėl pereinamojo laikotarpio nuostatų, tuomet, kai taikant
Sutartis, balsavime dalyvauja ne visi Tarybos nariai, kvalifikuota balsų
dauguma apibrėžiama taip:

a)

	

Kvalifikuotą balsų daugumą sudaro ne mažiau kaip 55 % Tarybos narių,
atstovaujančių dalyvaujančioms valstybėms narėms, kurių gyventojai
sudaro ne mažiau kaip 65 % šių valstybių gyventojų.

Sprendimą blokuojančią mažumą turi sudaryti bent minimalus Tarybos
narių, atstovaujančių daugiau kaip 35 % dalyvaujančių valstybių narių
gyventojų, skaičius pridėjus vieną narį, o jos nesudarius, laikoma, kad
pasiekta kvalifikuota balsų dauguma.

b)

	

Nukrypstant nuo a punkto, kai Taryba sprendžia nesiremdama Komisijos ar
Sąjungos vyriausiojo įgaliotinio užsienio reikalams ir saugumo politikai
pasiūlymu, kvalifikuota balsų dauguma apibrėžiama kaip lygi ne mažiau
kaip 72 % Tarybos narių, atstovaujančių dalyvaujančioms valstybėms
narėms, kurių gyventojai sudaro ne mažiau kaip 65 % šių valstybių gyventojų.

4.   Dalyvaujančių Tarybos narių arba jų atstovų susilaikymas balsuojant
neužkerta kelio Tarybai priimti aktus, kurie turi būti priimti vieningai.

239 straipsnis

(EB sutarties ex 206 straipsnis)

Balsuojant kiekvienas Tarybos narys gali taip pat atstovauti kitam
Tarybos nariui, bet ne daugiau kaip vienam.

240 straipsnis

(EB sutarties ex 207 straipsnis)

1.   Iš valstybių narių vyriausybių nuolatinių atstovų sudarytas
komitetas yra atsakingas už Tarybos darbo rengimą ir Tarybos jam pavestų
užduočių atlikimą. Tarybos darbo tvarkos taisyklėse numatytais atvejais
komitetas gali priimti procedūrinius sprendimus.

2.   Tarybai padeda generalinis sekretoriatas, už kurio veiklą yra
atsakingas Tarybos paskirtas generalinis sekretorius.

Taryba paprasta balsų dauguma sprendžia dėl generalinio sekretoriato
organizavimo.

3.   Taryba sprendžia paprasta balsų dauguma dėl procedūrinių klausimų
ir patvirtindama savo Darbo tvarkos taisykles.

241 straipsnis

(EB sutarties ex 208 straipsnis)

Taryba, spręsdama paprasta balsų dauguma, gali Komisijos prašyti atlikti
bet kurį tyrimą, jos nuomone, pageidautiną siekiant bendrų tikslų, ir
pateikti jai atitinkamus pasiūlymus. Jeigu Komisija nepateikia
pasiūlymo, apie priežastis ji praneša Tarybai.

242 straipsnis

(EB sutarties ex 209 straipsnis)

Taryba, spręsdama paprasta balsų dauguma, pasikonsultavusi su Komisija,
patvirtina Sutartyse nustatytų komitetų veiklos nuostatus.

243 straipsnis

(EB sutarties ex 210 straipsnis)

Taryba nustato Europos Vadovų Tarybos pirmininko, Komisijos pirmininko,
Sąjungos vyriausiojo įgaliotinio užsienio reikalams ir saugumo
politikai, Komisijos narių, Europos Sąjungos Teisingumo Teismo
pirmininkų, narių bei kanclerių ir Tarybos generalinio sekretoriaus
algas, išmokas ir pensijas. Ji taip pat nustato bet kokias vietoj darbo
užmokesčio mokamas išmokas.

4 SKIRSNIS

KOMISIJA

244 straipsnis

Pagal Europos Sąjungos sutarties 17 straipsnio 5 dalį Komisijos nariai
parenkami pagal Europos Vadovų Tarybos vieningu sprendimu nustatytą
rotacijos sistemą, grindžiamą šiais principais:

a)

	

valstybės narės laikomos visiškai lygiomis nustatant jų piliečių
kadencijos Komisijoje eilės tvarką ir laiką; todėl vienos valstybės
narės piliečių bendras kadencijų skaičius nuo kitos valstybės narės
piliečių bendro kadencijų skaičiaus niekada negali skirtis daugiau kaip
viena kadencija;

b)

	

laikantis a punkto, kiekviena paskesnė Komisija sudaroma taip, kad
deramai atspindėtų visų valstybių narių demografinį ir geografinį diapazoną.

245 straipsnis

(EB sutarties ex 213 straipsnis)

Komisijos nariai susilaiko nuo bet kokios su savo pareigų pobūdžiu
nesuderinamos veiklos. Valstybės narės gerbia jų nepriklausomumą ir
nesiekia paveikti jų, kai jie atlieka savo užduotis.

Per savo kadenciją Komisijos nariai negali turėti jokio kito mokamo ar
nemokamo darbo. Pradėdami eiti savo pareigas jie iškilmingai pasižada
per savo kadenciją ir jai pasibaigus gerbti su savo pareigomis
susijusius įsipareigojimus, ypač savo pareigą sąžiningai ir apdairiai
elgtis nustoję eiti šias pareigas, sutikdami eiti tam tikras
skiriamąsias pareigas ar gauti tam tikrą naudą. Pažeidus šiuos
įsipareigojimus, Teisingumo Teismas, Tarybai, sprendžiant paprasta balsų
dauguma, ar Komisijai kreipusis, gali nuspręsti, kad atitinkamas narys,
atsižvelgiant į aplinkybes, arba atstatydinamas pagal 247 straipsnį,
arba netenka teisės į pensiją ar kitas ją pakeičiančias išmokas.

246 straipsnis

(EB sutarties ex 215 straipsnis)

Išskyrus įprasto pakeitimo ar mirties atvejį, Komisijos narys savo
pareigas nustoja eiti, kai atsistatydina arba yra atstatydinamas.

Į dėl atsistatydinimo, atstatydinimo ar mirties atsiradusią laisvą vietą
likusiam to nario kadencijos laikui Taryba bendru sutarimu su Komisijos
pirmininku, pasikonsultavusi su Europos Parlamentu ir pagal Europos
Sąjungos sutarties 17 straipsnio 3 dalies antrojoje pastraipoje
nurodytus kriterijus, paskiria naują tos pačios pilietybės narį.

Taryba, remdamasi Komisijos pirmininko pasiūlymu, gali vieningai
nuspręsti į tokią laisvą vietą nieko nebeskirti, ypač tada, kai iki
nario kadencijos pabaigos yra likę mažai laiko.

Atsistatydinimo, atstatydinimo ar mirties atveju pirmininkas keičiamas
likusiam jo kadencijos laikui. Pirmininkas keičiamas Europos Sąjungos
sutarties 17 straipsnio 7 dalies pirmojoje pastraipoje nustatyta tvarka.

Atsistatydinimo, atstatydinimo ar mirties atveju Sąjungos vyriausiasis
įgaliotinis užsienio reikalams ir saugumo politikai pakeičiamas likusiam
kadencijos laikui pagal Europos Sąjungos sutarties 18 straipsnio 1 dalį.

Visų Komisijos narių atsistatydinimo atveju jie lieka eiti savo pareigas
ir toliau tvarko einamuosius reikalus tol, kol yra pakeičiami likusiam
kadencijos laikui pagal Europos Sąjungos sutarties 17 straipsnį.

247 straipsnis

(EB sutarties ex 216 straipsnis)

Jei kuris nors Komisijos narys nebeatitinka šioms pareigoms keliamų
reikalavimų arba yra kaltas padaręs sunkų nusižengimą, Teisingumo
Teismas, Tarybai, sprendžiant paprasta balsų dauguma, ar Komisijai
kreipusis, gali jį atstatydinti.

248 straipsnis

(EB sutarties ex 217 straipsnio 2 dalis)

Nepažeidžiant Europos Sąjungos sutarties 18 straipsnio 4 dalies,
Komisijai priklausančias atlikti pareigas struktūriškai padalija ir jos
nariams paskirsto jos pirmininkas pagal minėtos sutarties 17 straipsnio
6 dalį. Komisijos nariai atlieka pareigas, kurias, vadovaudamasis jam
suteiktais įgaliojimais, jiems paveda pirmininkas.

249 straipsnis

(EB sutarties ex 218 straipsnio 2 dalis ir ex 212 straipsnis)

1.   Komisija patvirtina savo Darbo tvarkos taisykles, kad užtikrintų,
jog ji ir jos padaliniai veiks. Ji užtikrina, kad šios taisyklės būtų
paskelbtos.

2.   Komisija kasmet ne vėliau kaip likus vienam mėnesiui iki Europos
Parlamento sesijos pradžios paskelbia bendrą pranešimą apie Sąjungos veiklą.

250 straipsnis

(EB sutarties ex 219 straipsnis)

Komisija sprendžia savo narių balsų dauguma.

Kvorumo dydis nustatomas Darbo tvarkos taisyklėse.

5 SKIRSNIS

EUROPOS SĄJUNGOS TEISINGUMO TEISMAS

251 straipsnis

(EB sutarties ex 221 straipsnis)

Teisingumo Teismas dirba susirinkęs į teisėjų kolegijas arba sudaręs
Didžiąją kolegiją pagal šiam tikslui Europos Sąjungos Teisingumo Teismo
statute nustatytas taisykles.

Statute nustatytais atvejais Teisingumo Teismas gali posėdžiauti ir
visos sudėties.

252 straipsnis

(EB sutarties ex 222 straipsnis)

Teisingumo Teismui padeda aštuoni generaliniai advokatai. Teisingumo
Teismo prašymu Taryba, spręsdama vieningai, gali padidinti generalinių
advokatų skaičių.

Generalinio advokato pareiga – viešame posėdyje visiškai nešališkai ir
nepriklausomai teikti motyvuotą išvadą dėl bylų, kuriose pagal Europos
Sąjungos Teisingumo Teismo statutą jis turi dalyvauti.

253 straipsnis

(EB sutarties ex 223 straipsnis)

Teisingumo Teismo teisėjai ir generaliniai advokatai parenkami iš
asmenų, kurių nepriklausomumas nekelia abejonių ir kurie tenkina
atitinkamos jų šalies reikalavimus, keliamus aukščiausioms teisėjo
pareigoms, arba yra pripažintos kompetencijos teisės specialistai;
valstybių narių vyriausybių bendru sutarimu jie skiriami šešerių metų
kadencijai pasikonsultavus su 255 straipsnyje numatytu komitetu.

Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statute nustatytomis sąlygomis kas
treji metai yra keičiama dalis teisėjų ir generalinių advokatų.

Teisingumo Teismo pirmininką teisėjai renka iš savo narių trejų metų
kadencijai. Jis gali būti perrenkamas kitai kadencijai.

Baigę kadenciją teisėjai ir generaliniai advokatai gali būti paskiriami
kitai kadencijai.

Teisingumo Teismas skiria savo kanclerį ir nustato jo tarnybą
reglamentuojančias taisykles.

Teisingumo Teismas nustato savo procedūros reglamentą. Šį reglamentą
patvirtina Taryba.

254 straipsnis

(EB sutarties ex 224 straipsnis)

Bendrojo Teismo teisėjų skaičius nustatomas Europos Sąjungos Teisingumo
Teismo statute. Statute gali būti nustatyta, kad Bendrajam Teismui
padeda generaliniai advokatai.

Bendrojo Teismo nariai parenkami iš asmenų, kurių nepriklausomumas
nekelia abejonių ir kurie tenkina aukštoms teisėjo pareigoms keliamus
reikalavimus. Valstybių narių vyriausybių bendru sutarimu jie skiriami
šešerių metų kadencijai pasikonsultavus su 255 straipsnyje numatytu
komitetu. Sudėtis kas treji metai iš dalies atnaujinama. Baigę kadenciją
nariai gali būti paskiriami kitai kadencijai.

Bendrojo Teismo pirmininką teisėjai renka iš savo narių trejų metų
kadencijai. Jis gali būti perrenkamas kitai kadencijai.

Bendrasis Teismas skiria savo kanclerį ir nustato jo tarnybą
reglamentuojančias taisykles.

Bendrasis Teismas, Teisingumo Teismo pritarimu nustato savo procedūros
reglamentą. Šį reglamentą patvirtina Taryba.

Jeigu Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statutas nenustato kitaip,
Sutarčių nuostatos, susijusios su Teisingumo Teismu, taikomos ir
Bendrajam Teismui.

255 straipsnis

Steigiamas komitetas, kuris, prieš valstybių narių vyriausybėms
skiriant, kaip nurodyta 253 ir 254 straipsniuose, Teisingumo Teismo ir
Bendrojo Teismo teisėją ir generalinį advokatą, pateikia nuomonę dėl
kandidatų tinkamumo eiti tas pareigas.

Komitetą sudaro septyni asmenys, kurie yra parenkami iš buvusių
Teisingumo Teismo ir Bendrojo Teismo narių, nacionalinių aukščiausiųjų
teismų narių, pripažintos kompetencijos teisininkų, iš kurių vieną siūlo
Europos Parlamentas. Taryba priima sprendimą, kuriuo nustatomos komiteto
darbo tvarkos taisyklės, ir sprendimą, kuriuo skiriami jo nariai. Taryba
sprendžia Teisingumo Teismo pirmininko iniciatyva.

256 straipsnis

(EB sutarties ex 225 straipsnis)

1.   Bendrojo Teismo jurisdikcijai priklauso kaip pirmajai instancijai
nagrinėti ir spręsti 263, 265, 268, 270 ir 272 straipsniuose nurodytus
ieškinius, išskyrus tuos, kurie yra skirti specializuotam teismui,
įsteigtam pagal 257 straipsnį, ir tuos, kurie pagal Statutą yra palikti
Teisingumo Teismui. Statutas gali nustatyti Bendrojo Teismo jurisdikciją
kitoms ieškinių ar bylų kategorijoms.

Apeliacinis skundas dėl Bendrojo Teismo sprendimų pagal šią straipsnio
dalį Teisingumo Teismui gali būti paduodamas tik teisės klausimais ir
laikantis Statute numatytų sąlygų bei neperžengiant jame nustatytų ribų.

2.   Bendrojo Teismo jurisdikcijai priklauso nagrinėti ir spręsti bylas,
keliamas dėl specializuotų teismų, sprendimų.

Bendrojo Teismo sprendimus pagal šią straipsnio dalį išimties tvarka
Statute nustatytomis sąlygomis ir neperžengiant jame nustatytų ribų
Teisingumo Teismas gali peržiūrėti tais atvejais, kai yra didelis
pavojus, kad bus paveikta Sąjungos teisės vienovė ar darnumas.

3.   Konkrečiose Statuto nustatytose srityse Bendrojo Teismo
jurisdikcijai priklauso nagrinėti ir spręsti klausimus, pateiktus pagal
267 straipsnį dėl prejudicinio sprendimo.

Tais atvejais, kai Bendrasis Teismas mano, kad byloje reikalingas
principinis sprendimas, galintis turėti įtakos Sąjungos teisės vienovei
ar darnumui, jis gali perduoti bylą Teisingumo Teismui, kad šis spręstų.

Bendrojo Teismo sprendimus klausimais, perduotais dėl prejudicinio
sprendimo, tais atvejais, kai yra didelis pavojus, kad bus paveikta
Sąjungos teisės vienovė ar darnumas, išimties tvarka Statute
nustatytomis sąlygomis ir neperžengiant jame nustatytų ribų gali
peržiūrėti Teisingumo Teismas.

257 straipsnis

(EB sutarties ex 225a straipsnis)

Europos Parlamentas ir Taryba, spręsdami pagal įprastą teisėkūros
procedūrą, gali įsteigti specializuotus teismus prie Bendrojo Teismo,
kurie, kaip pirmoji instancija, nagrinėtų ir spręstų konkrečiose srityse
iškeltas tam tikrų kategorijų bylas. Tokius sprendimus Europos
Parlamentas ir Taryba priima reglamentais, remdamiesi Komisijos
pasiūlymu ir pasikonsultavę su Teisingumo Teismu, arba, prašant
Teisingumo Teismui, pasikonsultavę su Komisija.

Reglamentas dėl specializuoto teismo steigimo nustato to teismo
organizavimo taisykles ir jam suteikiamos jurisdikcijos mastą.

Apeliacinis skundas dėl specializuotų teismų priimtų sprendimų Bendrajam
Teismui gali būti paduodamas tiktai teisės klausimais arba, jei tai buvo
nustatyta reglamente dėl specializuoto teismo steigimo, gali būti
paduodamas apeliacinis skundas dėl su byla susijusių faktų.

Specializuotų teismų nariai parenkami iš asmenų, kurių nepriklausomumas
nekelia abejonių ir kurie tenkina teisėjo pareigoms keliamus
reikalavimus. Spręsdama vieningai, juos skiria Taryba.

Specializuoti teismai Teisingumo Teismo pritarimu nustato savo
procedūros reglamentą. Šį reglamentą patvirtina Taryba.

Jei reglamente dėl specializuoto teismo steigimo nenustatyta kitaip,
specializuotiems teismams taikomos Sutarčių nuostatos dėl Europos
Sąjungos Teisingumo Teismo ir Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statuto
nuostatos. Statuto I antraštinė dalis ir jo 64 straipsnis visais
atvejais taikomi specializuotiems teismams.

258 straipsnis

(EB sutarties ex 226 straipsnis)

Jei Komisija mano, kad kuri nors valstybė narė neįvykdė kokios nors
pareigos pagal Sutartis, ji šiuo reikalu pareiškia pagrįstą nuomonę,
pirma suteikusi atitinkamai valstybei narei galimybę išdėstyti savo
pastabas.

Jei atitinkama valstybė narė per Komisijos nustatytą laiką neatsižvelgia
į tą nuomonę, Komisija gali perduoti šį reikalą svarstyti Europos
Sąjungos Teisingumo Teismui.

259 straipsnis

(EB sutarties ex 227 straipsnis)

Valstybė narė, kuri mano, kad kita valstybė narė neįvykdė kokios nors
pareigos pagal Sutartis, gali šiuo reikalu kreiptis į Europos Sąjungos
Teisingumo Teismą.

Valstybė narė, prieš pradėdama bylą prieš kitą valstybę narę dėl
įtariamo kokios nors pareigos pagal Sutartis nevykdymo, pirmiau
kreipiasi šiuo reikalu į Komisiją.

Suteikusi suinteresuotoms valstybėms narėms galimybę viena kitai
išdėstyti savo pastabas ir į jas atsakyti ir žodžiu, ir raštu, Komisija
pareiškia savo pagrįstą nuomonę.

Jei Komisija per tris mėnesius nuo tos dienos, kai į ją buvo kreiptasi,
nepareiškia savo nuomonės, tai neužkerta kelio šiuo reikalu kreiptis į
Teismą.

260 straipsnis

(EB sutarties ex 228 straipsnis)

1.   Jei Europos Sąjungos Teisingumo Teismas nustato, kad valstybė narė
neįvykdė kokios nors pareigos pagal Sutartis, reikalaujama, kad ta
valstybė narė imtųsi būtinų priemonių Teismo sprendimui įvykdyti.

2.   Jei Komisija mano, kad atitinkama valstybė narė nesiėmė būtinų
priemonių Teismo sprendimui įvykdyti, tai ji, suteikusi tai valstybei
galimybę pateikti savo pastabas, gali kreiptis į Teismą. Tai darydama,
ji nurodo iš tos valstybės narės pagal aplinkybes atitinkamai
reikalaujamų sumokėti vienkartinės sumos arba periodinės baudos dydį.

Jei Teismas nustato, kad atitinkama valstybė narė neįvykdė jo sprendimo,
jis gali paskirti jai už tai sumokėti vienkartinę sumą arba periodinę baudą.

Ši procedūra nepažeidžia 259 straipsnio nuostatų.

3.   Jeigu pagal 258 straipsnį Komisija kreipiasi į Teismą, remdamasi
tuo, kad atitinkama valstybė narė neįvykdė savo pareigos pranešti apie
pagal teisėkūros procedūrą priimtos direktyvos į nacionalinę teisę
perkeliančias nuostatas, ji gali, jei mano esant tai reikalinga,
nurodyti vienkartinės sumos arba periodinės baudos, mokėtinų atitinkamos
valstybės narės, dydį, kurį ji pagal aplinkybes laiko tinkamu.

Jei Teismas nustato pažeidimą, jis gali paskirti atitinkamai valstybei
narei sumokėti vienkartinę sumą arba periodinę baudą, neviršijančią
Komisijos nurodyto dydžio. Mokėjimo pareiga įsigalioja Teismo sprendime
nustatytą dieną.

261 straipsnis

(EB sutarties ex 229 straipsnis)

Pagal Sutarčių nuostatas Europos Parlamento ir Tarybos bendrai priimti
ir Tarybos priimti reglamentai gali suteikti Europos Sąjungos Teisingumo
Teismui neribotą jurisdikciją skirti tokiuose reglamentuose numatytas
baudas.

262 straipsnis

(EB sutarties ex 229a straipsnis)

Nepažeisdama kitų Sutarčių nuostatų, Taryba, pasikonsultavusi su Europos
Parlamentu ir veikdama pagal specialią teisėkūros procedūrą, gali
vieningai priimti nuostatas dėl jurisdikcijos suteikimo Europos Sąjungos
Teisingumo Teismui jos nustatytu mastu ginčuose, susijusiuose su
Sutarčių pagrindu priimtų teisės aktų, sukuriančių Europos intelektinės
nuosavybės teises, taikymu. Šios nuostatos įsigalioja po to, kai jas
pagal savo atitinkamas konstitucines nuostatas patvirtina valstybės narės.

263 straipsnis

(EB sutarties ex 230 straipsnis)

Europos Sąjungos Teisingumo Teismas prižiūri teisėkūros procedūra
priimtų teisės aktų, Tarybos, Komisijos ir Europos centrinio banko
priimtų teisės aktų, išskyrus rekomendacijas ir nuomones, ir Europos
Parlamento bei Europos Vadovų Tarybos aktų, galinčių turėti teisinių
padarinių trečiosioms šalims, teisėtumą. Jis taip pat prižiūri Sąjungos
įstaigų ar organų aktų, galinčių turėti teisinių padarinių trečiosioms
šalims, teisėtumą.

Šiuo tikslu Teismo jurisdikcijai priklauso nagrinėti valstybės narės,
Europos Parlamento, Tarybos ar Komisijos pateiktus ieškinius dėl
kompetencijos trūkumo, esminio procedūrinio reikalavimo pažeidimo,
Sutarčių ar kokios nors su jų taikymu susijusios teisės normos pažeidimo
arba piktnaudžiavimo įgaliojimais.

Tomis pačiomis sąlygomis Teismo jurisdikcijai priklauso spręsti Audito
Rūmų, Europos centrinio banko ir Regionų komiteto dėl savo prerogatyvų
gynimo pateiktus ieškinius.

Kiekvienas fizinis ar juridinis asmuo gali pirmoje ir antrojoje
pastraipose numatytomis sąlygomis pateikti ieškinį dėl jam skirtų aktų
arba aktų, kurie yra tiesiogiai ir konkrečiai su juo susiję, ar dėl
reglamentuojančio pobūdžio teisės aktų, tiesiogiai su juo susijusių ir
dėl kurių nereikia patvirtinti įgyvendinančių priemonių.

Sąjungos įstaigas ar organus steigiantys aktai gali nustatyti konkrečias
sąlygas ir tvarką, reguliuojančias fizinių ar juridinių asmenų ieškinių
dėl šių įstaigų ar organų aktų, galinčių jiems turėti teisinių
padarinių, pateikimą.

Šiame straipsnyje numatyti ieškiniai pateikiami per du mėnesius nuo to
akto paskelbimo arba nuo pranešimo apie jį ieškovui dienos arba, jei to
nebuvo padaryta, nuo tos dienos, kai ieškovas apie jį sužinojo.

264 straipsnis

(EB sutarties ex 231 straipsnis)

Jei ieškinys yra pagrįstas, Europos Sąjungos Teisingumo Teismas
atitinkamą teisės aktą paskelbia negaliojančiu.

Tačiau jei Teismas mano, kad tai reikalinga, jis nurodo, kurie paskelbto
negaliojančiu akto padariniai lieka galutiniai.

265 straipsnis

(EB sutarties ex 232 straipsnis)

Jei Europos Parlamentas, Europos Vadovų Taryba, Taryba, Komisija arba
Europos centrinis bankas, pažeisdami Sutartis, nesiima atitinkamų
veiksmų, valstybės narės ir kitos Sąjungos institucijos gali kreiptis į
Europos Sąjungos Teisingumo Teismą su ieškiniu dėl šio pažeidimo
nustatymo. Šis straipsnis tokiomis pačiomis sąlygomis taikomas Sąjungos
įstaigoms ir organams, nesiimantiems veiksmų.

Ieškinys priimamas tiktai tuo atveju, jeigu ta institucija, įstaiga ar
organas buvo pirmiau paragintas imtis atitinkamų veiksmų. Jei per du
mėnesius po tokio paraginimo ta institucija, įstaiga ar organas
neapibrėžia savo pozicijos, ieškinys gali būti pateikiamas per kitus du
mėnesius.

Kiekvienas fizinis ar juridinis asmuo pirmesnėse pastraipose
išdėstytomis sąlygomis gali paduoti Teismui skundą, kad Sąjungos
institucija arba įstaiga ar organas to asmens atžvilgiu nepriėmė kokio
nors akto, išskyrus rekomendaciją ar nuomonę.

266 straipsnis

(EB sutarties ex 233 straipsnis)

Institucija, įstaiga ar organas, kurio aktas buvo paskelbtas
negaliojančiu arba kurio neveikimas pripažintas prieštaraujančiu šiai
Sutarčiai, privalo imtis būtinų priemonių Europos Sąjungos Teisingumo
Teismo sprendimui įvykdyti.

Ši pareiga nepažeidžia jokių pareigų, galinčių atsirasti taikant 340
straipsnio antrąją pastraipą.

267 straipsnis

(EB sutarties ex 234 straipsnis)

Europos Sąjungos Teisingumo Teismo jurisdikcijai priklauso priimti
prejudicinį sprendimą dėl:

a)

	

Sutarčių išaiškinimo;

b)

	

Sąjungos institucijų, įstaigų ar organų aktų galiojimo ir išaiškinimo.

Tokiam klausimui iškilus valstybės narės teisme, tas teismas, manydamas,
kad sprendimui priimti reikia nutarimo šiuo klausimu, gali prašyti
Teismą priimti dėl jo prejudicinį sprendimą.

Tokiam klausimui iškilus nagrinėjant bylą valstybės narės teisme, kurio
sprendimas pagal nacionalinę teisę negali būti toliau apskundžiamas
teismine tvarka, tas teismas dėl jo kreipiasi į Teismą.

Tokiam klausimui iškilus valstybės narės teisme nagrinėjant bylą,
susijusią su sulaikytu asmeniu, Teismas sprendimą priima kiek galima
greičiau.

268 straipsnis

(EB sutarties ex 235 straipsnis)

Europos Sąjungos Teisingumo Teismo jurisdikcijai priklauso spręsti
ginčus, susijusius su žalos atlyginimu, numatytu 340 straipsnio
antrojoje ir trečiojoje pastraipose.

269 straipsnis

Teisingumo Teismo jurisdikcijai priklauso spręsti dėl Europos Vadovų
Tarybos ar Tarybos pagal Europos Sąjungos sutarties 7 straipsnį priimtų
aktų teisėtumo tik valstybės narės, kurios atžvilgiu Europos Vadovų
Taryba ar Taryba priėmė nutarimą, prašymu ir tik dėl procedūrinių
reikalavimų, nustatytų minėtame straipsnyje.

Toks prašymas privalo būti pateiktas per vieną mėnesį nuo tokio nutarimo
priėmimo dienos. Teismas sprendžia per mėnesį nuo prašymo pateikimo.

270 straipsnis

(EB sutarties ex 236 straipsnis)

Europos Sąjungos Teisingumo Teismo jurisdikcijai priklauso spręsti
Sąjungos ir jos tarnautojų ginčus neperžengiant Sąjungos pareigūnų
tarnybos nuostatuose ir kitų tarnautojų įdarbinimo sąlygose nustatytų
ribų ir laikantis juose numatytų sąlygų.

271 straipsnis

(EB sutarties ex 237 straipsnis)

Neperžengiant toliau nustatytų ribų, Europos Sąjungos Teisingumo Teismo
jurisdikcijai priklauso spręsti ginčus dėl:

a)

	

valstybių narių pareigų pagal Europos investicijų banko statutą vykdymo.
Šiuo atveju Banko direktorių valdyba naudojasi Komisijai pagal 258
straipsnį suteiktais įgaliojimais;

b)

	

Europos investicijų banko Valdytojų tarybos priimtų sprendimų. Šiuo
atveju bet kuri valstybė narė, Komisija ar Banko direktorių valdyba gali
pateikti ieškinius 263 straipsnyje nustatytomis sąlygomis;

c)

	

Europos investicijų banko direktorių valdybos priimtų sprendimų.
Ieškinius dėl tokių sprendimų gali pateikti tik valstybės narės arba
Komisija 263 straipsnyje nustatytomis sąlygomis ir tik dėl to, kad
nesilaikoma Banko statuto 19 straipsnio 2, 5, 6 ir 7 dalyse nustatytos
tvarkos;

d)

	

nacionalinių centrinių bankų pareigų vykdymo pagal Sutartis ir ECBS ir
ECB statutą. Šiuo atveju Europos centrinio banko Valdančiosios tarybos
įgaliojimai nacionalinių centrinių bankų atžvilgiu yra tokie pat, kaip
ir tie, kurie pagal 258 straipsnį yra suteikti Komisijai valstybių narių
atžvilgiu. Jeigu Teismas nustato, kad nacionalinis centrinis bankas
neįvykdė pareigos pagal Sutartis, reikalaujama, kad tas bankas imtųsi
būtinų priemonių Teismo sprendimui įvykdyti.

272 straipsnis

(EB sutarties ex 238 straipsnis)

Europos Sąjungos Teisingumo Teismo jurisdikcijai priklauso priimti
sprendimus pagal bet kurią Sąjungos ar jos vardu sudarytos sutarties
arbitražinę išlygą, nepaisant to, ar ta sutartis reguliuojama pagal
viešąją ar pagal privatinę teisę.

273 straipsnis

(EB sutarties ex 239 straipsnis)

Teisingumo Teismo jurisdikcijai priklauso spręsti visus valstybių narių
tarpusavio ginčus, susijusius su Sutarčių dalyku, jei tokie ginčai jam
pateikiami pagal specialų šalių susitarimą.

274 straipsnis

(EB sutarties ex 240 straipsnis)

Išskyrus tuos atvejus, kai Sutartys numato Europos Sąjungos Teisingumo
Teismo jurisdikciją, valstybių narių teismų jurisdikcijai priklauso
spręsti ginčus, kurių viena iš šalių yra Sąjunga.

275 straipsnis

Europos Sąjungos Teisingumo Teismo jurisdikcijai nepriklauso nuostatos
dėl bendros užsienio ir saugumo politikos bei jų pagrindu priimti aktai.

Tačiau Teismo jurisdikcijai priklauso prižiūrėti, kaip laikomasi Europos
Sąjungos sutarties 40 straipsnio, ir priimti sprendimus dėl pagal šios
Sutarties 263 straipsnio ketvirtojoje pastraipoje numatytas sąlygas
pateiktų ieškinių, peržiūrint Europos Sąjungos sutarties V antraštinės
dalies 2 skyriaus pagrindu Tarybos priimtų sprendimų, patvirtinančių
ribojančias priemones, nukreiptas prieš fizinius ar juridinius asmenis,
teisėtumą.

276 straipsnis

Europos Sąjungos Teisingumo Teismo jurisdikcijai, vykdant savo
įgaliojimus, susijusius su trečiosios dalies V antraštinės dalies 4 ir 5
skyrių nuostatomis dėl laisvės, saugumo ir teisingumo erdvės,
nepriklauso prižiūrėti, ar valstybės narės policijos ar kitų teisėsaugos
tarnybų atliktos operacijos yra teisėtos ar proporcingos arba kaip
valstybės narės vykdo joms priklausančias pareigas palaikyti viešąją
tvarką bei užtikrinti vidaus saugumą.

277 straipsnis

(EB sutarties ex 241 straipsnis)

Nepaisant to, kad 263 straipsnio šeštojoje pastraipoje nustatytas
terminas yra pasibaigęs, bet kuri teismo proceso, kuriame ginčijamas
Sąjungos institucijos, įstaigos ar organo priimtas visuotinai taikomas
aktas, šalis gali remtis 263 straipsnio antrojoje pastraipoje nurodytais
pagrindais, kad Europos Sąjungos Teisingumo Teismas tą aktą pripažintų
netaikytinu.

278 straipsnis

(EB sutarties ex 242 straipsnis)

Bylos iškėlimas Europos Sąjungos Teisingumo Teisme nesustabdo ginčijamo
akto galiojimo. Tačiau jei Teismas mano, kad tai reikalinga dėl
susiklosčiusių aplinkybių, jis gali sustabdyti ginčijamo akto taikymą.

279 straipsnis

(EB sutarties ex 243 straipsnis)

Nagrinėjamose bylose Europos Sąjungos Teisingumo Teismas gali nustatyti
bet kurias būtinas laikinąsias apsaugos priemones.

280 straipsnis

(EB sutarties ex 244 straipsnis)

Europos Sąjungos Teisingumo Teismo sprendimai vykdomi 299 straipsnyje
nustatytomis sąlygomis.

281 straipsnis

(EB sutarties ex 245 straipsnis)

Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statutas nustatomas atskiru protokolu.

Europos Parlamentas ir Taryba, spręsdami pagal įprastą teisėkūros
procedūrą, gali iš dalies keisti Statuto nuostatas, išskyrus I
antraštinę dalį ir 64 straipsnį. Europos Parlamentas ir Taryba sprendimą
priima Teisingumo Teismo prašymu, pasikonsultavus su Komisija, arba
Komisijos pasiūlymu, pasikonsultavus su Teisingumo Teismu.

6 SKIRSNIS

EUROPOS CENTRINIS BANKAS

282 straipsnis

1.   Europos centrinis bankas kartu su nacionaliniais centriniais
bankais sudaro Europos centrinių bankų sistemą (ECBS). Europos centrinis
bankas kartu su valstybių narių, kurių valiuta yra euro, nacionaliniais
centriniais bankais, kurie sudaro Eurosistemą, vykdo Sąjungos pinigų
politiką.

2.   ECBS vadovauja Europos centrinio banko sprendžiamieji organai.
Pagrindinis ECBS tikslas – palaikyti kainų stabilumą. Nepažeisdama šio
tikslo ji remia bendrą ekonominę politiką Sąjungoje, kad padėtų pasiekti
jos tikslus.

3.   Europos centrinis bankas yra juridinis asmuo. Tik jis turi išimtinę
teisę leisti euro emisiją. Jis yra nepriklausomas naudodamasis savo
įgaliojimais ir valdydamas savo finansus. Sąjungos institucijos,
įstaigos ir organai bei valstybių narių vyriausybės pripažįsta šią
nepriklausomybę.

4.   Europos centrinis bankas imasi visų priemonių, būtinų jo
uždaviniams vykdyti pagal 127–133 straipsnius ir 138 straipsnį bei ECBS
ir ECB statute numatytas sąlygas. Pagal minėtus straipsnius tos
valstybės narės, kurių valiuta nėra euro, ir jų centriniai bankai
išlaiko savo įgaliojimus pinigų srityje.

5.   Su Europos centriniu banku jo įgaliojimams priklausančiose srityse
konsultuojamasi dėl visų Sąjungos aktų projektų ir dėl visų projektų,
susijusių su reglamentavimu nacionaliniu lygiu, ir jis gali pateikti
nuomonę.

283 straipsnis

(EB sutarties ex 112 straipsnis)

1.   ECB Valdančioji taryba susideda iš ECB Vykdomosios valdybos narių
ir valstybių narių, kurių valiuta yra euro, nacionalinių centrinių bankų
valdytojų.

2.   Vykdomoji valdyba susideda iš pirmininko, pirmininko pavaduotojo ir
keturių kitų narių.

Vykdomosios valdybos pirmininkas, pirmininko pavaduotojas ir kiti nariai
skiriami kvalifikuota balsų dauguma iš pripažintą autoritetą ir
profesinę patirtį pinigų ar bankininkystės srityse turinčių asmenų
Europos Vadovų Tarybos pagal Tarybos rekomendaciją, šiai pasikonsultavus
su Europos Parlamentu ir Europos centrinio banko Valdančiąja taryba.

Jų kadencija yra aštuoneri metai, ir jie negali būti paskirti kitai
kadencijai.

Vykdomosios valdybos nariais gali būti tik valstybių narių piliečiai.

284 straipsnis

(EB sutarties ex 113 straipsnis)

1.   Tarybos pirmininkas ir Komisijos narys gali dalyvauti Europos
centrinio banko Valdančiosios tarybos posėdžiuose be teisės balsuoti.

Tarybos pirmininkas gali pateikti Europos centrinio banko Valdančiajai
tarybai svarstyti pasiūlymus.

2.   Europos centrinio banko pirmininkas kviečiamas dalyvauti Tarybos
posėdžiuose, kai Taryba svarsto su ECBS tikslais ir uždaviniais
susijusius reikalus.

3.   Europos centrinis bankas parengia Europos Parlamentui, Tarybai ir
Komisijai, taip pat Europos Vadovų Tarybai metų pranešimą apie ECBS
veiklą ir apie pinigų politiką praėjusiais bei einamaisiais metais.
Europos centrinio banko pirmininkas šį pranešimą pateikia Tarybai ir
Europos Parlamentui, kurie dėl jo gali surengti visuotinį svarstymą.

Europos centrinio banko pirmininkas ir kiti Vykdomosios valdybos nariai
Europos Parlamento prašymu arba savo pačių iniciatyva gali būti
išklausyti kompetentinguose Europos Parlamento komitetuose.

7 SKIRSNIS

AUDITO RŪMAI

285 straipsnis

(EB sutarties ex 246 straipsnis)

Audito Rūmai atlieka Sąjungos auditą.

Audito Rūmus sudaro po vieną pilietį iš kiekvienos valstybės narės.
Eidami savo pareigas, jų nariai yra visiškai nepriklausomi ir veikia
Sąjungos bendrojo intereso labui.

286 straipsnis

(EB sutarties ex 247 straipsnis)

1.   Audito Rūmų nariai parenkami iš asmenų, savo valstybėse
priklausančių ar priklausiusių nepriklausomo audito įstaigoms arba
turinčių šioms pareigoms ypač tinkamą kvalifikaciją. Jų nepriklausomumas
neturi kelti abejonių.

2.   Audito Rūmų nariai skiriami šešerių metų kadencijai. Taryba,
pasikonsultavusi su Europos Parlamentu, priima pagal kiekvienos
valstybės narės pateiktus pasiūlymus sudarytą narių sąrašą. Audito Rūmų
nariai gali būti paskiriami kitai kadencijai.

Iš savo tarpo trejų metų kadencijai jie išsirenka Audito Rūmų
pirmininką. Pirmininkas gali būti perrenkamas kitai kadencijai.

3.   Eidami šias pareigas, Audito Rūmų nariai nesiekia gauti ir nepriima
jokios vyriausybės ar kurios kitos organizacijos nurodymų. Jie susilaiko
nuo bet kokios su pareigomis nesuderinamos veiklos.

4.   Per savo kadenciją Audito Rūmų nariai negali turėti jokio kito
mokamo ar nemokamo darbo. Pradėdami eiti savo pareigas jie iškilmingai
pasižada per savo kadenciją ir jai pasibaigus gerbti su savo pareigomis
susijusius įsipareigojimus, ypač savo pareigą sąžiningai ir apdairiai
elgtis nustoję eiti šias pareigas, sutikdami eiti tam tikras
skiriamąsias pareigas ar gauti tam tikrą naudą.

5.   Išskyrus įprasto pakeitimo ar mirties atvejus, Audito Rūmų nario
kadencija baigiasi jam atsistatydinus arba jį atstatydinus Teisingumo
Teismo sprendimu pagal 6 dalį.

Į taip atsiradusią laisvą vietą skiriama likusiam to nario kadencijos
laikui.

Išskyrus atstatydinimo atvejį, Audito Rūmų nariai savo pareigas eina
tol, kol yra pakeičiami.

6.   Audito Rūmų narys gali būti atleistas iš pareigų arba netekti
teisės į pensiją ar kitas vietoj jos mokamas išmokas tiktai tuo atveju,
kai Teisingumo Teismas Audito Rūmų prašymu pripažįsta, kad jis
nebeatitinka keliamų reikalavimų ar nevykdo su šiomis pareigomis
susijusių įsipareigojimų.

7.   Taryba nustato Audito Rūmų pirmininko ir narių įdarbinimo sąlygas
ir visų pirma jų algas, išmokas ir pensijas. Ji ta pačia balsų dauguma
taip pat nustato kitas vietoj darbo užmokesčio mokamas išmokas.

8.   Europos Sąjungos Teisingumo Teismo teisėjams taikytinos Protokolo
dėl Europos Sąjungos privilegijų ir imunitetų nuostatos yra taikomos ir
Audito Rūmų nariams.

287 straipsnis

(EB sutarties ex 248 straipsnis)

1.   Audito Rūmai tikrina visų Sąjungos pajamų ir išlaidų sąskaitas. Jie
taip pat tikrina visų Sąjungos įsteigtų įstaigų ar organų visų pajamų ir
išlaidų sąskaitas, jei tokio tikrinimo nedraudžia atitinkamas steigimo
dokumentas.

Audito Rūmai pateikia Europos Parlamentui ir Tarybai sąskaitų patikimumo
ir pagal jas atliktų operacijų teisėtumo ir tvarkingumo patikinimo
pareiškimą, kuris yra skelbiamas Europos Sąjungos oficialiajame
leidinyje. Pareiškimas gali būti papildomas konkrečiais kiekvienos
svarbios Sąjungos veiklos srities įvertinimais.

2.   Audito Rūmai tikrina, ar visos pajamos buvo gautos ir visos
išlaidos padarytos teisėtai bei tvarkingai, taip pat ar finansų valdymas
yra patikimas. Atlikdami šį darbą, jie visų pirma praneša apie neatitikimus.

Pajamų auditas atliekamas atsižvelgiant į Sąjungai mokėtinas ir Sąjungai
faktiškai sumokėtas sumas.

Išlaidų auditas atliekamas atsižvelgiant į prisiimtus įsipareigojimus ir
atliktus mokėjimus.

Šių rūšių auditas gali būti atliekamas prieš uždarant atitinkamų
finansinių metų sąskaitas.

3.   Auditas remiasi pateiktais apskaitos dokumentais ir prireikus
atliekamas vietoje kitose Sąjungos institucijose, bet kurios pajamas ir
išlaidas Sąjungos vardu tvarkančios įstaigos ar organo patalpose ir
valstybėse narėse, taip pat bet kurio iš biudžeto išmokas gavusio
fizinio ar juridinio asmens patalpose. Valstybėse narėse auditas
atliekamas kartu su nacionalinėmis audito įstaigomis arba, jei šios
įstaigos neturi reikiamų įgaliojimų, su kompetentingomis nacionalinėmis
tarnybomis. Audito Rūmai ir valstybių narių nacionalinės audito įstaigos
bendradarbiauja pasitikėjimo dvasia ir toliau likdamos nepriklausomos.
Šios įstaigos ir tarnybos Audito Rūmus informuoja, ar jos ketina
dalyvauti atliekant auditą.

Kitos Sąjungos institucijos, Sąjungos vardu pajamas ir išlaidas
tvarkančios įstaigos ar organai, iš biudžeto išmokas gavę fiziniai ar
juridiniai asmenys ir nacionalinės audito įstaigos arba, jei šios
įstaigos neturi reikiamų įgaliojimų, kompetentingos nacionalinės
tarnybos Audito Rūmų prašymu teikia jiems bet kokius dokumentus bei
informaciją, reikalingus atliekant savo užduotį.

Audito Rūmų teisė gauti Europos investicijų banko turimą informaciją
apie Sąjungos pajamų ir išlaidų tvarkymą reglamentuojama Audito Rūmų,
šio Banko ir Komisijos susitarimu. Jei nėra susitarimo, Audito Rūmai vis
tiek gali susipažinti su šio banko tvarkomų Sąjungos išlaidų ir pajamų
auditui reikalinga informacija.

4.   Pasibaigus kiekvieniems finansiniams metams, Audito Rūmai parengia
metų pranešimą. Jis siunčiamas kitoms Sąjungos institucijoms ir kartu su
šių institucijų atsakymais į Audito Rūmų pastabas yra skelbiamas Europos
Sąjungos oficialiajame leidinyje.

Audito Rūmai taip pat gali bet kada vienos iš kitų Sąjungos institucijų
prašymu pateikti pastabas konkrečiais klausimais, ypač specialių
pranešimų forma, ir pareikšti nuomones.

Savo metų pranešimus, specialius pranešimus ar nuomones jie priima savo
narių balsų dauguma. Tačiau tam tikrų kategorijų pranešimams ar
nuomonėms tvirtinti pagal savo Darbo tvarkos taisykles jie gali sudaryti
vidaus kolegijas.

Jie padeda Europos Parlamentui ir Tarybai įgyvendinti biudžeto vykdymo
priežiūros įgaliojimus.

Audito Rūmai parengia savo Darbo tvarkos taisykles. Tas taisykles
patvirtina Taryba.

2 SKYRIUS

SĄJUNGOS TEISĖS AKTAI, PRIĖMIMO PROCEDŪROS IR KITOS NUOSTATOS

1 SKIRSNIS

SĄJUNGOS TEISĖS AKTAI

288 straipsnis

(EB sutarties ex 249 straipsnis)

Vykdydamos Sąjungos kompetenciją, institucijos priima reglamentus,
direktyvas, sprendimus, rekomendacijas ir nuomones.

Reglamentas yra taikomas visuotinai. Jis privalomas visas ir tiesiogiai
taikomas visose valstybėse narėse.

Direktyva yra privaloma kiekvienai valstybei narei, kuriai ji skirta,
rezultato, kurį reikia pasiekti, atžvilgiu, bet nacionalinės valdžios
institucijos pasirenka jos įgyvendinimo formą ir būdus.

Sprendimas yra privalomas visas. Sprendimas, kuriame nurodomi jo
adresatai, yra privalomas tik tiems adresatams.

Rekomendacijos ir nuomonės neturi privalomosios galios.

289 straipsnis

1.   Įprasta teisėkūros procedūra – procedūra, kai reglamentą, direktyvą
ar sprendimą bendrai priima Europos Parlamentas ir Taryba, remdamiesi
Komisijos pasiūlymu. Ši procedūra apibrėžta 294 straipsnyje.

2.   Konkrečiais Sutartyse numatytais atvejais procedūra, kai
reglamentą, direktyvą ar sprendimą priima Europos Parlamentas,
dalyvaujant Tarybai, arba Taryba, dalyvaujant Europos Parlamentui, yra
speciali teisėkūros procedūra.

3.   Pagal teisėkūros procedūrą priimti teisės aktai yra teisėkūros
procedūra priimti aktai.

4.   Konkrečiais Sutartyse numatytais atvejais teisėkūros procedūra
priimami aktai gali būti priimami valstybių narių grupės ar Europos
Parlamento iniciatyva, remiantis Europos centrinio banko rekomendacija
arba Teisingumo Teismo ar Europos investicijų banko prašymu.

290 straipsnis

1.   Teisėkūros procedūra priimtas aktas gali deleguoti Komisijai
įgaliojimus priimti visuotinai taikomus ne teisėkūros procedūra
priimamus aktus, papildančius ar iš dalies keičiančius neesmines
teisėkūros procedūra priimto akto nuostatas.

Įgaliojimų delegavimo tikslai, turinys, taikymo sritis ir trukmė aiškiai
apibrėžiami teisėkūros procedūra priimtuose aktuose. Esminės atitinkamos
srities nuostatos nustatomos tik teisėkūros procedūra priimtu aktu,
todėl negali būti įgaliojimų delegavimo objektu.

2.   Teisėkūros procedūra priimtuose aktuose aiškiai nustatomos
delegavimo sąlygos, kurios gali būti tokios:

a)

	

Europos Parlamentas arba Taryba gali nuspręsti atšaukti delegavimą;

b)

	

deleguotasis teisės aktas gali įsigalioti tik tada, jei per teisėkūros
procedūra priimto akto nustatytą laikotarpį Europos Parlamentas arba
Taryba nepareiškia prieštaravimo.

Taikant a ir b punktus, Europos Parlamentas sprendimą priima jį
sudarančių narių balsų dauguma, o Taryba – kvalifikuota balsų dauguma.

3.   Deleguotųjų teisės aktų pavadinime įrašomas žodis „deleguotasis“ ar
„deleguotoji“.

291 straipsnis

1.   Valstybės narės imasi visų nacionalinės teisės priemonių, būtinų
įgyvendinti teisiškai privalomus Sąjungos aktus.

2.   Kai teisiškai privalomi Sąjungos aktai turi būti įgyvendinti
vienodomis sąlygomis, tie aktai suteikia įgyvendinimo įgaliojimus
Komisijai arba tinkamai pagrįstais konkrečiais atvejais ir Europos
Sąjungos sutarties 24 bei 26 straipsniuose numatytais atvejais – Tarybai.

3.   2 dalyje numatytiems tikslams pasiekti Europos Parlamentas ir
Taryba, priimdami reglamentus pagal įprastą teisėkūros procedūrą, iš
anksto nustato valstybių narių vykdomos kontrolės, kai Komisija vykdo
įgyvendinimo įgaliojimus, mechanizmų taisykles ir bendruosius principus.

4.   Įgyvendinimo aktų pavadinimuose įrašomas žodis „įgyvendinimo“.

292 straipsnis

Rekomendacijas priima Taryba. Visais atvejais, kai Sutartyse numatyta,
kad ji priima aktus remdamasi Komisijos pasiūlymu, ji sprendžia
remdamasi Komisijos pasiūlymu. Tose srityse, kuriose Sąjungos aktui
priimti reikalingas vieningumas, ji sprendžia vieningai. Rekomendacijas
priima Komisija, o konkrečiais Sutartyse numatytais atvejais ir Europos
centrinis bankas.

2 SKIRSNIS

AKTŲ PRIĖMIMO PROCEDŪROS IR KITOS NUOSTATOS

293 straipsnis

(EB sutarties ex 250 straipsnis)

1.   Tais atvejais, kai pagal Sutartis Taryba sprendžia remdamasi
Komisijos pasiūlymu, ji gali iš dalies keisti šį pasiūlymą tik spręsdama
vieningai, išskyrus 294 straipsnio 10 ir 13 dalyse, 310, 312, 314
straipsniuose ir 315 straipsnio antrojoje pastraipoje nurodytus atvejus.

2.   Kol Taryba nėra nusprendusi, Komisija savo pasiūlymą gali keisti
bet kuriuo Sąjungos akto priėmimo procedūros metu.

294 straipsnis

(EB sutarties ex 251 straipsnis)

1.   Kai dėl teisės akto priėmimo Sutartyse daroma nuoroda į įprastą
teisėkūros procedūrą, laikomasi tokios tvarkos.

2.   Komisija pateikia Europos Parlamentui ir Tarybai pasiūlymą.

3.   Europos Parlamentas priima savo poziciją pirmuoju svarstymu ir ją
perduoda Tarybai.

4.   Jei Taryba pritaria Europos Parlamento pozicijai, atitinkamas aktas
priimamas ta redakcija, kuri atitinka Europos Parlamento poziciją.

5.   Jei Taryba nepritaria Europos Parlamento pozicijai, ji priima savo
poziciją pirmuoju svarstymu ir ją perduoda Europos Parlamentui.

6.   Taryba išsamiai informuoja Europos Parlamentą apie motyvus,
paskatinusius ją priimti savo poziciją pirmuoju svarstymu. Komisija
išsamiai informuoja Europos Parlamentą apie savo poziciją.

7.   Jei per tris mėnesius nuo tokio pranešimo gavimo Europos Parlamentas:

a)

	

patvirtina Tarybos poziciją, pateiktą pirmuoju svarstymu, arba nepriima
jokio sprendimo, atitinkamas aktas laikomas priimtu ta redakcija, kuri
atitinka Tarybos poziciją;

b)

	

savo narių balsų dauguma atmeta Tarybos poziciją, priimtą pirmuoju
svarstymu, siūlomas aktas laikomas nepriimtu;

c)

	

savo narių balsų dauguma pasiūlo Tarybos pozicijos, priimtos pirmuoju
svarstymu, pakeitimus, tai pakeistas tekstas siunčiamas Tarybai ir
Komisijai, kurie pateikia savo nuomonę dėl tų pakeitimų.

8.   Jei per tris mėnesius nuo Europos Parlamento pakeitimų gavimo
Taryba kvalifikuota balsų dauguma:

a)

	

patvirtina visus tuos pakeitimus, tas teisės aktas laikomas priimtu;

b)

	

nepatvirtina visų pakeitimų, Tarybos pirmininkas, susitaręs su Europos
Parlamento pirmininku, per šešias savaites sušaukia Taikinimo komiteto
posėdį.

9.   Taryba sprendžia vieningai dėl pakeitimų, dėl kurių Komisija
pateikia neigiamą nuomonę.

10.   Taikinimo komitetui, sudarytam iš Tarybos narių arba jų atstovų ir
tiek pat narių, atstovaujančių Europos Parlamentui, keliama užduotis per
šešias savaites nuo jo sušaukimo pasiekti, remiantis Parlamento ir
Tarybos antruoju svarstymu priimtomis pozicijomis, susitarimą dėl bendro
projekto kvalifikuota Tarybos narių arba jų atstovų balsų dauguma ir
narių, atstovaujančių Europos Parlamentui, balsų dauguma.

11.   Komisija dalyvauja Taikinimo komiteto posėdžiuose ir imasi
visokios reikiamos iniciatyvos siekdama suderinti Europos Parlamento ir
Tarybos pozicijas.

12.   Jei per šešias savaites nuo posėdžio sušaukimo Taikinimo komitetas
nepatvirtina bendro projekto, siūlomas teisės aktas laikomas nepriimtu.

13.   Jei per tą laiką Taikinimo komitetas patvirtina bendrą projektą,
Europos Parlamentas, spręsdamas atiduotų balsų dauguma, ir Taryba,
spręsdama kvalifikuota balsų dauguma, per šešias savaites nuo to
pritarimo turi atskirai priimti tą aktą pagal šį projektą. Jei jos to
nepadaro, siūlomas aktas laikomas nepriimtu.

14.   Šiame straipsnyje nurodyti trijų mėnesių ir šešių savaičių
terminai Europos Parlamento arba Tarybos iniciatyva pratęsiami
atitinkamai ne daugiau kaip vienu mėnesiu ir dviem savaitėmis.

15.   Kai Sutartyse numatytais atvejais teisėkūros procedūra priimamas
aktas valstybių narių grupės iniciatyva, Europos centrinio banko
rekomendacija arba Teisingumo Teismo prašymu pateikiamas priimti pagal
įprastą teisėkūros procedūrą, netaikoma 2 dalis, 6 dalies antrasis
sakinys ir 9 dalis.

Tokiais atvejais Europos Parlamentas ir Taryba Komisijai perduoda akto
projektą ir savo pozicijas, priimtas pirmuoju ir antruoju svarstymu.
Europos Parlamentas ar Taryba procedūros eigoje gali prašyti Komisijos
nuomonės, kurią Komisija taip pat gali pateikti savo iniciatyva. Ji taip
pat gali, jei mano esant tai reikalinga, dalyvauti Taikinimo komiteto
posėdžiuose pagal 11 dalį.

295 straipsnis

Europos Parlamentas, Taryba ir Komisija konsultuojasi tarpusavyje ir
bendru susitarimu numato savo bendradarbiavimo būdus. Tuo tikslu jos
gali, vadovaudamosi Sutartimis, sudaryti tarpinstitucinius susitarimus,
kurie gali būti privalomojo pobūdžio.

296 straipsnis

(EB sutarties ex 253 straipsnis)

Jei Sutartyse nenurodomas priimamo akto tipas, institucijos, laikydamosi
taikomų procedūrų ir proporcingumo principo jį pasirenka kiekvienu atveju.

Teisės aktuose nurodomi juos priimti paskatinę motyvai ir pasiūlymai,
iniciatyvos, rekomendacijos, prašymai ar nuomonės, kurių reikalaujama
pagal Sutartis.

Svarstydami teisėkūros procedūra priimamo akto projektą, Europos
Parlamentas ir Taryba atitinkamose srityse nepriima pagal atitinkamą
procedūrą nenumatytų aktų.

297 straipsnis

(EB sutarties ex 254 straipsnis)

1.   Teisėkūros procedūra priimtus aktus, priimtus pagal įprastą
teisėkūros procedūrą, pasirašo Europos Parlamento pirmininkas ir Tarybos
pirmininkas.

Teisėkūros procedūra priimtus aktus, priimtus pagal specialią teisėkūros
procedūrą, pasirašo juos priėmusios institucijos pirmininkas.

Teisėkūros procedūra priimti aktai skelbiami Europos Sąjungos
oficialiajame leidinyje. Jie įsigalioja juose nurodytą dieną arba, jei
ji nenurodoma, dvidešimtą dieną nuo jų paskelbimo.

2.   Ne teisėkūros procedūra priimtus aktus, priimtus reglamentų,
direktyvų ir sprendimų, kai juose nenurodoma, kam jie skirti, forma,
pasirašo juos priėmusios institucijos pirmininkas.

Reglamentai ir visoms valstybėms narėms skirtos direktyvos bei
sprendimai, kai juose nenurodyta, kam jie skirti, skelbiami Europos
Sąjungos oficialiajame leidinyje. Jie įsigalioja juose nurodytą dieną
arba, jei ji nenurodoma, dvidešimtą dieną nuo jų paskelbimo.

Apie kitas direktyvas bei sprendimus, kuriuose nurodomi jų adresatai,
pranešama tiems adresatams ir jie įsigalioja nuo tokio pranešimo momento.

298 straipsnis

1.   Sąjungos institucijos, įstaigos ir organai, vykdydami savo
užduotis, remiasi atvira, veiksminga ir nepriklausoma Europos
administracija.

2.   Vadovaudamiesi pagal 336 straipsnį priimtais Tarnybos nuostatais ir
įdarbinimo sąlygomis, Europos Parlamentas ir Taryba, priimdami
reglamentus pagal įprastą teisėkūros procedūrą, tuo tikslu patvirtina
nuostatas.

299 straipsnis

(EB sutarties ex 256 straipsnis)

Tarybos, Komisijos ar Europos centrinio banko aktai, kuriais asmenims,
išskyrus valstybes, skiriama piniginė prievolė, yra vykdomi privaloma
tvarka.

Vykdymą reglamentuoja civilinio proceso taisyklės, galiojančios toje
valstybėje, kurioje jis vykdomas. Vykdomąjį raštą neatliekant jokių
formalumų, tik patikrinus sprendimo autentiškumą, prie sprendimo prideda
nacionalinė institucija, kurią šiam tikslui paskiria kiekvienos
valstybės narės vyriausybė ir apie kurią praneša Komisijai ir Europos
Sąjungos Teisingumo Teismui.

Suinteresuotos šalies prašymu atlikus šiuos formalumus, ji gali pradėti
sprendimo vykdymo procedūrą pagal nacionalinę teisę kreipdamasi
tiesiogiai į kompetentingą instituciją.

Vykdymą galima sustabdyti tik Teismo sprendimu. Tačiau sprendimų vykdymo
tinkamumo kontrolė priklauso nacionalinių teismų jurisdikcijai.

3 SKYRIUS

SĄJUNGOS PATARIAMIEJI ORGANAI

300 straipsnis

1.   Europos Parlamentui, Tarybai ir Komisijai padeda Ekonomikos ir
socialinių reikalų komitetas bei Regionų komitetas , atliekantys
patariamąsias funkcijas.

2.   Ekonomikos ir socialinių reikalų komitetą sudaro darbdavių,
darbuotojų ir kitų pilietinei visuomenei atstovaujančių organizacijų
atstovai, pirmiausia socialinėje ekonominėje, pilietinėje, profesinėje
bei kultūros srityse.

3.   Regionų komitetas susideda iš regionų ir vietos valdžios struktūrų
atstovų, kurie turi regiono arba vietos valdžios rinkėjų mandatą arba
yra politiškai atskaitingi išrinktai asamblėjai.

4.   Ekonomikos ir socialinių reikalų komiteto bei Regionų komiteto
narių nevaržo jokie privalomi nurodymai. Eidami savo pareigas, jie yra
visiškai nepriklausomi ir veikia Sąjungos bendro intereso labui.

5.   2 ir 3 dalyse nurodytas taisykles dėl šių komitetų sudėties Taryba
reguliariai peržiūri atsižvelgdama į ekonominius, socialinius ir
demografinius pokyčius Sąjungoje. Taryba, remdamasi Komisijos pasiūlymu,
šiuo tikslu priima sprendimus.

1 SKIRSNIS

EKONOMIKOS IR SOCIALINIŲ REIKALŲ KOMITETAS

301 straipsnis

(EB sutarties ex 258 straipsnis)

Ekonomikos ir socialinių reikalų komiteto narių skaičius neviršija 350.

Taryba, remdamasi Komisijos pasiūlymu, vieningai priima sprendimą,
nustatantį komiteto sudėtį.

Taryba nustato komiteto nariams mokamas išmokas.

302 straipsnis

(EB sutarties ex 259 straipsnis)

1.   Komiteto nariai skiriami penkeriems metams. Taryba patvirtina pagal
kiekvienos valstybės narės pateiktus pasiūlymus sudarytą narių sąrašą.
Komiteto nariai gali būti paskiriami kitai kadencijai.

2.   Taryba sprendžia pasikonsultavusi su Komisija. Ji gali prašyti
Europos organizacijų, kurios atstovauja įvairioms ekonominio ir
socialinio gyvenimo sritims ir pilietinei visuomenei, ir kurioms daro
poveikį Sąjungos veikla, nuomonės.

303 straipsnis

(EB sutarties ex 260 straipsnis)

Iš savo narių dvejų su puse metų kadencijai komitetas išsirenka
pirmininką ir biurą.

Jis priima savo Darbo tvarkos taisykles.

Komitetą Europos Parlamento, Tarybos ar Komisijos prašymu sušaukia jo
pirmininkas. Jis gali susirinkti ir savo iniciatyva.

304 straipsnis

(EB sutarties ex 262 straipsnis)

Sutartyse numatytais atvejais Europos Parlamentas, Taryba ir Komisija
konsultuojasi su komitetu. Šios institucijos su komitetu gali
konsultuotis visais, jų manymu, reikalingais atvejais. Jis gali
pareikšti nuomonę savo iniciatyva tokiais atvejais, kai jis mano, kad
tai reikalinga.

Prireikus Europos Parlamentas, Taryba ar Komisija nustato komitetui
terminą, per kurį jis turėtų pateikti savo nuomonę ir kuris negali būti
trumpesnis kaip vienas mėnuo nuo tos dienos, kai pirmininkas gauna
atitinkamą pranešimą. Jei terminui pasibaigus nuomonė nepateikiama, tai
nekliudo toliau veikti.

Komiteto nuomonė kartu su posėdžių protokolu siunčiami Europos
Parlamentui, Tarybai ir Komisijai.

2 SKIRSNIS

REGIONŲ KOMITETAS

305 straipsnis

(EB sutarties ex 263 straipsnio antroji, trečioji ir ketvirtoji pastraipos)

Regionų komiteto narių skaičius neviršija 350.

Taryba, remdamasi Komisijos pasiūlymu, vieningai priima sprendimą,
nustatantį komiteto sudėtį.

Komiteto nariai ir tiek pat pakaitinių narių skiriami penkeriems metams.
Jie gali būti paskiriami kitai kadencijai. Taryba tvirtina pagal
kiekvienos valstybės narės pateiktus pasiūlymus sudarytą narių ir
pakaitinių narių sąrašą. Pasibaigus 300 straipsnio 3 dalyje nurodyto
mandato, kuriuo remiantis jie buvo pasiūlyti, galiojimo laikui, Komiteto
narių kadencija automatiškai baigiasi, ir paskui jie likusiam kadencijos
laikui keičiami ta pačia tvarka. Komiteto nariai tuo pačiu metu negali
būti ir Europos Parlamento nariais.

306 straipsnis

(EB sutarties ex 264 straipsnis)

Iš savo narių dvejų su puse metų kadencijai Regionų komitetas išsirenka
pirmininką ir biurą.

Komitetas patvirtina savo Darbo tvarkos taisykles.

Komitetą Europos Parlamento, Tarybos ar Komisijos prašymu sušaukia jo
pirmininkas. Jis gali susirinkti ir savo iniciatyva.

307 straipsnis

(EB sutarties ex 265 straipsnis)

Europos Parlamentas, Taryba arba Komisija su Regionų komitetu
konsultuojasi Sutartyse numatytais atvejais ir visais kitais atvejais,
ypač susijusiais su tarpvalstybiniu bendradarbiavimu, kai viena iš šių
institucijų mano, kad tai reikalinga.

Prireikus Europos Parlamentas, Taryba ir Komisija nustato komitetui
terminą, per kurį jis turėtų pateikti savo nuomonę ir kuris negali būti
trumpesnis kaip vienas mėnuo nuo tos dienos, kai pirmininkas gauna
atitinkamą pranešimą. Jei terminui pasibaigus nuomonė nepateikiama, tai
nekliudo toliau veikti.

Kai pagal 304 straipsnį konsultuojamasi su Ekonomikos ir socialinių
reikalų komitetu, Europos Parlamentas, Taryba ar Komisija Regionų
komitetą informuoja apie šį nuomonės paklausimą. Manydamas, kad reikalas
susijęs su konkrečiais regioniniais interesais, Regionų komitetas gali
dėl jo pareikšti savo nuomonę.

Jis gali pateikti nuomonę ir savo iniciatyva, jei mano, kad tai tikslinga.

Komiteto nuomonė kartu su jo posėdžių protokolu siunčiami Europos
Parlamentui, Tarybai ir Komisijai.

4 SKYRIUS

EUROPOS INVESTICIJŲ BANKAS

308 straipsnis

(EB sutarties ex 266 straipsnis)

Europos investicijų bankas yra juridinis asmuo.

Europos investicijų banko nariai yra valstybės narės.

Europos investicijų banko statutas yra pateiktas prie Sutarčių
pridedamame protokole. Europos investicijų banko prašymu bei
pasikonsultavusi su Europos Parlamentu ir Komisija arba remiantis
Komisijos pasiūlymu bei pasikonsultavusi su Europos Parlamentu ir
Europos investicijų banku Taryba, vieningai spręsdama pagal specialią
teisėkūros procedūrą, gali keisti Banko statutą.

309 straipsnis

(EB sutarties ex 267 straipsnis)

Europos investicijų banko uždavinys – naudojantis kapitalo rinka ir savo
ištekliais prisidėti prie darnios ir stabilios vidaus rinkos plėtros
Sąjungos interesui. Šiuo tikslu bankas, nesiekdamas pelno, teikia
paskolas ir garantijas, visuose ekonomikos sektoriuose palengvinančias
projektų finansavimą:

a)

	

menkiau išsivysčiusių regionų plėtros projektus;

b)

	

projektus, skirtus įmonėms modernizuoti ar pertvarkyti arba naujoms
veiklos rūšims, reikalingoms vidaus rinkos kūrimui ar veikimui, plėtoti,
kai šių projektų dėl jų masto ar pobūdžio neįmanoma finansuoti vien
atskirų valstybių narių įvairiomis turimomis lėšomis;

c)

	

kelioms valstybėms narėms svarbius projektus, kai šių projektų dėl jų
masto ar pobūdžio neįmanoma finansuoti vien atskirų valstybių narių
įvairiomis turimomis lėšomis.

Atlikdamas šį uždavinį, bankas sudaro palankias sąlygas finansuoti
investicijų programas, savo veiklą derindamas su struktūrinių fondų ir
kitų Sąjungos finansinių instrumentų pagalba.

II ANTRAŠTINĖ DALIS

FINANSINĖS NUOSTATOS

310 straipsnis

(EB sutarties ex 268 straipsnis)

1.   Visi Sąjungos pajamų ir išlaidų straipsniai įtraukiami į
kiekvieniems finansiniams metams sudaromas sąmatas ir nurodomi biudžete.

Sąjungos metinį biudžetą nustato Europos Parlamentas ir Taryba pagal 314
straipsnį.

Biudžete nurodytos pajamos ir išlaidos turi būti subalansuotos.

2.   Biudžete numatytas išlaidas leidžiama daryti vienus finansinius
metus pagal 322 straipsnyje nurodytą reglamentą.

3.   Kad būtų galima daryti biudžete numatytas išlaidas, būtina iš
anksto priimti teisiškai privalomą Sąjungos teisės aktą, suteikiantį
teisinį pagrindą jos veiksmams ir atitinkamoms išlaidoms pagal 322
straipsnyje nurodytą reglamentą, išskyrus tame reglamente numatytus atvejus.

4.   Kad būtų užtikrinta biudžetinė drausmė, Sąjunga nepriima jokio
akto, galinčio turėti apčiuopiamą poveikį biudžetui, neužtikrindama, kad
dėl šių aktų atsiradusios išlaidos gali būti finansuojamos neviršijant
nuosavų Sąjungos išteklių ir vadovaujantis 312 straipsnyje nurodyta
daugiamete finansine programa.

5.   Biudžetas vykdomas laikantis patikimo finansų valdymo principo.
Siekdamos užtikrinti, kad biudžeto asignavimai būtų naudojami pagal šį
principą, valstybės narės bendradarbiauja su Sąjunga.

6.   Sąjunga ir valstybės narės Sąjungos finansiniams interesams
kenkiančiam sukčiavimui ir kitoms neteisėtoms veikoms priešinasi pagal
325 straipsnį.

1 SKYRIUS

SĄJUNGOS NUOSAVI IŠTEKLIAI

311 straipsnis

(EB sutarties ex 269 straipsnis)

Sąjunga pasirūpina savo tikslams pasiekti ir savo politikai įgyvendinti
reikalingomis priemonėmis.

Neatmetant kitų įplaukų, visas biudžetas finansuojamas nuosavais ištekliais.

Taryba, spręsdama vieningai pagal specialią teisėkūros procedūrą ir
pasikonsultavusi su Europos Parlamentu, priima sprendimą, nustatantį
nuostatas, susijusias su Sąjungos nuosavų išteklių sistema. Tokiu būdu
galima nustatyti naujas nuosavų išteklių kategorijas arba panaikinti
esamą kategoriją. Šis sprendimas įsigalioja tik po to, kai jį pagal savo
atitinkamas konstitucines nuostatas patvirtina valstybės narės.

Taryba, priimdama reglamentą pagal specialią teisėkūros procedūrą,
patvirtina Sąjungos nuosavų išteklių sistemos įgyvendinimo priemones,
jeigu tai numato pagal trečiąją pastraipą priimtas sprendimas. Taryba
sprendimą priima gavusi Europos Parlamento pritarimą.

2 SKYRIUS

DAUGIAMETĖ FINANSINĖ PROGRAMA

312 straipsnis

1.   Daugiamete finansine programa užtikrinama, kad Sąjungos išlaidos
būtų planingai plėtojamos neviršijant jos nuosavų išteklių.

Ji nustatoma mažiausiai penkerių metų laikotarpiui.

Sąjungos metinis biudžetas atitinka daugiametę finansinę programą.

2.   Taryba, spręsdama pagal specialią teisėkūros procedūrą, priima
reglamentą, nustatantį daugiametę finansinę programą. Taryba, gavusi
Europos Parlamento pritarimą, patvirtintą jį sudarančių narių dauguma,
sprendžia vieningai.

Europos Vadovų Taryba gali vieningai priimti sprendimą, leidžiantį
Tarybai kvalifikuota balsų dauguma priimti pirmojoje pastraipoje
nurodytą reglamentą.

3.   Finansinė programa nustato didžiausią metinę lėšų sumą, skirtą
finansiniams įsipareigojimams pagal išlaidų kategoriją vykdyti ir
didžiausią metinę išlaidų sumą mokėjimų asignavimams vykdyti. Išlaidų
kategorijos, kurių skaičius nėra didelis, atitinka pagrindines Sąjungos
veiklos kryptis.

Finansinė programa nustato visas kitas sklandžiai metinės biudžeto
procedūros eigai reikalingas nuostatas.

4.   Jeigu iki pasibaigiant ankstesnei finansinei programai Taryba
nepriėmė reglamento, nustatančio naują finansinę programą, iki to akto
priėmimo yra pratęsiamos ankstesnės programos paskutiniams metams
nustatytos viršutinės ribos ir kitos nuostatos.

5.   Finansinei programai skirtos priimti procedūros metu Europos
Parlamentas, Taryba ir Komisija imasi visų reikalingų priemonių,
sudarančių sąlygas sėkmingai užbaigti šią priėmimo procedūrą.

3 SKYRIUS

SĄJUNGOS METINIS BIUDŽETAS

313 straipsnis

(EB sutarties ex 272 straipsnio 1 dalis)

Finansiniai metai prasideda sausio 1 d. ir baigiasi gruodžio 31 d.

314 straipsnis

(EB sutarties ex 272 straipsnio 2–10 dalys)

Europos Parlamentas ir Taryba, priimdami sprendimą pagal specialią
teisėkūros procedūrą, nustato Sąjungos metinį biudžetą pagal toliau
pateikiamas nuostatas.

1.

	

Kiekviena institucija, išskyrus Europos centrinį banką, iki liepos 1 d.
sudaro savo išlaidų ateinantiems metams sąmatą. Komisija konsoliduoja
šias sąmatas parengdama biudžeto projektą, kuriame gali būti skirtingos
sąmatos.

Šis projektas susideda iš pajamų sąmatos ir išlaidų sąmatos.

2.

	

Komisija pasiūlymą dėl biudžeto projekto Europos Parlamentui ir Tarybai
teikia ne vėliau kaip iki tų metų, po kurių tas biudžetas bus vykdomas,
rugsėjo 1 d.

Procedūros metu Komisija gali pakeisti biudžeto projektą, kol dar nėra
sušauktas 5 dalyje nurodytas Taikinimo komitetas.

3.

	

Taryba priima savo poziciją dėl biudžeto projekto ir ją perduoda Europos
Parlamentui ne vėliau kaip iki tų metų, po kurių tas biudžetas bus
vykdomas, spalio 1 d. Taryba išsamiai informuoja Europos Parlamentą apie
motyvus, paskatinusius ją priimti savo poziciją.

4.

	

Jei per keturiasdešimt dvi dienas nuo tokio pranešimo gavimo Europos
Parlamentas:

a)

	

patvirtina Tarybos poziciją, biudžetas priimamas;

b)

	

nepriima sprendimo, biudžetas laikomas priimtu;

c)

	

savo narių balsų dauguma priima pakeitimus, iš dalies keistas projektas
perduodamas Tarybai ir Komisijai. Europos Parlamento pirmininkas,
sutikus Tarybos pirmininkui, nedelsdamas sušaukia Taikinimo komiteto
posėdį. Tačiau, jei per dešimt dienų nuo projekto perdavimo Taryba
informuoja Europos Parlamentą, kad ji patvirtino visus jo siūlomus
pakeitimus, Taikinimo komitetas nesirenka.

5.

	

Taikinimo komitetui, sudarytam iš Tarybos narių arba jų atstovų ir tiek
pat narių, atstovaujančių Europos Parlamentui, keliama užduotis per
dvidešimt vieną dieną nuo jo sušaukimo, remiantis Europos Parlamento ir
Tarybos pozicijomis, kvalifikuota Tarybos narių arba jų atstovų balsų
dauguma ir Europos Parlamentui atstovaujančių narių balsų dauguma
pasiekti susitarimą dėl bendro projekto.

Komisija dalyvauja Taikinimo komiteto posėdžiuose ir imasi bet kokios
reikiamos iniciatyvos, siekdama suderinti Europos Parlamento ir Tarybos
pozicijas.

6.

	

Jei per 5 dalyje nurodytą dvidešimt vienos dienos laikotarpį Taikinimo
komitetas susitaria dėl bendro projekto, Europos Parlamentas ir Taryba
per keturiolika dienų nuo to susitarimo dienos turi kiekvienas atskirai
patvirtinti bendrą projektą.

7.

	

Jei per 6 dalyje nurodytą keturiolikos dienų laikotarpį:

a)

	

Europos Parlamentas ir Taryba patvirtina bendrą projektą arba nepriima
sprendimo, arba jei viena iš šių institucijų patvirtina bendrą projektą,
o kita nepriima sprendimo, biudžetas laikomas galutinai priimtu pagal
bendrą projektą, arba

b)

	

Europos Parlamentas jį sudarančių narių balsų dauguma ir Taryba atmeta
bendrą projektą arba jei viena iš šių institucijų atmeta bendrą
projektą, o kita nepriima sprendimo, Komisija pateikia naują biudžeto
projektą, arba

c)

	

Europos Parlamentas jį sudarančių narių balsų dauguma atmeta bendrą
projektą, o Taryba jį patvirtina, Komisija pateikia naują biudžeto
projektą, arba

d)

	

Europos Parlamentas patvirtina bendrą projektą, o Taryba jį atmeta,
Europos Parlamentas per keturiolika dienų nuo Tarybos atmetimo dienos jį
sudarančių narių balsų dauguma ir trijų penktadalių atiduotų balsų
dauguma gali nuspręsti patvirtinti visus ar kai kuriuos 4 dalies
c punkte nurodytus pakeitimus. Kai Europos Parlamento pakeitimas
nepatvirtinamas, išlaikoma Taikinimo komitete sutarta pozicija dėl
biudžeto eilutės, kuriai taikytas pakeitimas. Tuo remiantis, biudžetas
laikomas galutinai priimtu.

8.

	

Jei per 5 dalyje nurodytą dvidešimt vienos dienos laikotarpį Taikinimo
komitetas nesusitaria dėl bendro projekto, Komisija pateikia naują
biudžeto projektą.

9.

	

Užbaigus šiame straipsnyje nustatytą procedūrą, Europos Parlamento
pirmininkas paskelbia, kad biudžetas galutinai priimtas.

10.

	

Kiekviena institucija naudojasi šiuo straipsniu jai suteiktais
įgaliojimais, vadovaudamasi Sutartimis ir jomis remiantis priimtais
aktais, ypač atsižvelgdama į Sąjungos nuosavus išteklius ir pajamų bei
išlaidų pusiausvyrą.

315 straipsnis

(EB sutarties ex 273 straipsnis)

Jei finansinių metų pradžioje biudžetas dar nėra galutinai priimtas,
suma, lygi ne daugiau kaip vienai dvyliktajai praėjusių finansinių metų
biudžeto atitinkamo skyriaus asignavimų daliai gali būti išleista
kiekvieną mėnesį pagal bet kokį biudžeto skyrių, laikantis pagal 322
straipsnį priimtų reglamentų nuostatų; tačiau ta suma negali viršyti
biudžeto projekto tame pačiame skyriuje numatytų asignavimų vienos
dvyliktosios dalies.

Taryba remdamasi Komisijos pasiūlymu, laikydamasi kitų pirmojoje
pastraipoje nurodytų sąlygų, gali leisti išlaidas, didesnes už vieną
dvyliktąją dalį laikantis pagal 322 straipsnį priimto reglamento. Taryba
nedelsdama perduoda sprendimą Europos Parlamentui.

Laikantis 311 straipsnyje nurodytų aktų, antrojoje pastraipoje
nurodytame sprendime nustatomos būtinos priemonės dėl lėšų, reikalingų
šiam straipsniui įgyvendinti.

Jis įsigalioja praėjus trisdešimčiai dienų nuo jo priėmimo, jei per šį
laikotarpį Europos Parlamentas jį sudarančių narių balsų dauguma
nenusprendžia šių išlaidų sumažinti.

316 straipsnis

(EB sutarties ex 271 straipsnis)

Bet kokie neišnaudoti asignavimai, išskyrus asignavimus personalo
išlaikymui, finansinių metų pabaigoje 322 straipsnyje nustatytomis
sąlygomis gali būti perkelti, bet tik į kitus finansinius metus.

Grupuojant išlaidų straipsnius pagal jų pobūdį arba paskirtį,
asignavimai klasifikuojami atskirais skyriais ir poskyriais laikantis
pagal 322 straipsnį priimtų reglamentų.

Europos Parlamento, Europos Vadovų Tarybos ir Tarybos, Komisijos bei
Europos Sąjungos Teisingumo Teismo išlaidos nustatomos atskiroje
biudžeto dalyje nepažeidžiant specialių nuostatų dėl tam tikrų bendrų
išlaidų.

4 SKYRIUS

BIUDŽETO VYKDYMAS IR ĮVYKDYMO PATVIRTINIMAS

317 straipsnis

(EB sutarties ex 274 straipsnis)

Biudžetą vykdo Komisija bendradarbiaudama su valstybėmis narėmis,
laikydamasi pagal 322 straipsnį priimtų reglamentų nuostatų, savo pačios
atsakomybe ir neperžengdama nustatytų asignavimo ribų, atsižvelgdama į
patikimo finansų valdymo principus. Siekdamos užtikrinti, kad
asignavimai būtų naudojami pagal patikimo finansų valdymo principus,
valstybės narės bendradarbiauja su Komisija.

Reglamente valstybėms narėms nustatomi biudžeto vykdymo kontrolės ir
audito įsipareigojimai ir su tuo susijusios pareigos. Juo taip pat
nustatomos kiekvienos institucijos pareigos ir išsamios taisyklės,
kuriomis vadovaudamasi kiekviena institucija daro savo išlaidas.

Neviršydama biudžeto, Komisija, laikydamasi apribojimų ir sąlygų,
nustatytų pagal 322 straipsnį priimtuose reglamentuose, gali perkelti
asignavimus iš vieno biudžeto skyriaus į kitą arba iš vieno poskyrio į kitą.

318 straipsnis

(EB sutarties ex 275 straipsnis)

Kasmet Komisija pateikia Europos Parlamentui ir Tarybai praėjusių
finansinių metų biudžeto vykdymo ataskaitas. Komisija jiems taip pat
perduoda Sąjungos turto ir įsipareigojimų finansinę ataskaitą.

Komisija taip pat teikia Europos Parlamentui ir Tarybai Sąjungos finansų
įvertinimo pranešimą, pagrįstą pasiektais rezultatais, ypač
atsižvelgdama į pagal 319 straipsnį Europos Parlamento ir Tarybos
pateiktas pastabas.

319 straipsnis

(EB sutarties ex 276 straipsnis)

1.   Europos Parlamentas, remdamasis Tarybos priimta ir teikiama
rekomendacija, patvirtina, kad Komisija biudžetą įvykdė. Šiuo tikslu
Europos Parlamentas, išnagrinėjus Tarybai, nagrinėja 318 straipsnyje
minimas ataskaitas, finansinę ataskaitą ir įvertinimo pranešimą, Audito
Rūmų metų pranešimą kartu su audituotų institucijų atsakymais į Audito
Rūmų pastabas, 287 straipsnio 1 dalies antrojoje pastraipoje minėtą
patikinimo pareiškimą ir bet kokius kitus svarbius specialius Audito
Rūmų pranešimus.

2.   Prieš patvirtindamas, kad Komisija biudžetą įvykdė, arba kitais
tikslais, susijusiais su jo įgaliojimų biudžeto įgyvendinimo srityje
vykdymu, Europos Parlamentas gali Komisijos paprašyti, kad ji pateiktų
įrodymus dėl išlaidų vykdymo arba finansų kontrolės sistemos veikimo.
Komisija teikia Europos Parlamentui visą jo prašymu reikalingą informaciją.

3.   Komisija imasi visų atitinkamų priemonių, kad atsižvelgtų į
biudžeto įvykdymą patvirtinančiuose sprendimuose padarytas pastabas ir
kitas Europos Parlamento pastabas dėl išlaidų vykdymo, taip pat Tarybos
pastabas, pridedamas prie jos priimtų rekomendacijų dėl biudžeto įvykdymo.

Europos Parlamento arba Tarybos prašymu Komisija praneša apie priemones,
kurių buvo imtasi atsižvelgiant į šias pastabas ir komentarus, ir ypač
apie padalinius, kurie yra atsakingi už biudžeto vykdymą, duotus
nurodymus. Šie pranešimai siunčiami ir Audito Rūmams.

5 SKYRIUS

BENDROSIOS NUOSTATOS

320 straipsnis

(EB sutarties ex 277 straipsnis)

Daugiametė finansinė programa ir metinis biudžetas sudaromas eurais.

321 straipsnis

(EB sutarties ex 278 straipsnis)

Komisija, pranešusi atitinkamų valstybių narių kompetentingoms
institucijoms, gali turimas lėšas kurios nors valstybės narės valiuta
pakeisti į kitos valstybės narės valiutą, jei to reikia, kad tokias
lėšas būtų galima naudoti Sutartyse numatytiems tikslams. Komisija kiek
galėdama stengiasi tokių keitimų nedaryti, jei ji turi grynųjų pinigų ar
likvidaus turto jai reikalinga valiuta.

Komisija ryšius su kiekviena valstybe nare palaiko per atitinkamos
valstybės paskirtą instituciją. Atlikdama finansines operacijas, ji
naudojasi atitinkamos valstybės narės emisijos banko arba kurios nors
kitos tos valstybės narės patvirtintos finansų institucijos paslaugomis.

322 straipsnis

(EB sutarties ex 279 straipsnis)

1.   Europos Parlamentas ir Taryba, priimdami reglamentus pagal įprastą
teisėkūros procedūrą ir pasikonsultavę su Audito Rūmais, nustato:

a)

	

finansinio pobūdžio taisykles, pirmiausiai nurodančias biudžeto sudarymo
ir vykdymo bei sąskaitų pateikimo ir audito tvarką;

b)

	

taisykles, numatančias susijusių su finansais asmenų, ypač įgaliojimus
suteikiančių pareigūnų ir apskaitos pareigūnų, atsakomybės kontrolę.

2.   Taryba, remdamasi Komisijos pasiūlymu bei pasikonsultavusi su
Europos Parlamentu ir Audito Rūmais, nustato būdus ir tvarką, kaip
biudžeto pajamos, numatytos pagal susitarimus dėl Sąjungos nuosavų
išteklių, tampa prieinamos Komisijai, ir nustato priemones, taikomas
prireikus patenkinti grynųjų pinigų poreikį.

323 straipsnis

Europos Parlamentas, Taryba ir Komisija užtikrina, kad būtų prieinamos
finansinės priemonės, kurių reikia, kad Sąjunga galėtų vykdyti savo
teisinius įsipareigojimus trečiosioms šalims.

324 straipsnis

Vykdant šioje antraštinėje dalyje nurodytas biudžetines procedūras,
Komisijos iniciatyva rengiami nuolatiniai Europos Parlamento, Tarybos ir
Komisijos pirmininkų susitikimai. Siekdami sudaryti sąlygas šios
antraštinės dalies įgyvendinimui, pirmininkai imasi visų reikalingų
priemonių, skatinančių konsultavimąsi ir institucijų, kurioms jie
pirmininkauja, pozicijų suderinimą.

6 SKYRIUS

KOVA SU SUKČIAVIMU

325 straipsnis

(EB sutarties ex 280 straipsnis)

1.   Sąjunga ir valstybės narės Sąjungos finansiniams interesams
kenkiančiam sukčiavimui ir kitoms neteisėtoms veikoms priešinasi
taikydamos pagal šį straipsnį nustatytinas priemones, kurių paskirtis
yra atgrasinti ir užtikrinti veiksmingą apsaugą valstybėse narėse ir
Sąjungos institucijose, įstaigose ir organuose.

2.   Valstybės narės prieš Sąjungos finansiniams interesams kenkiantį
sukčiavimą imasi tų pačių priemonių, kurių jos imasi prieš savo pačių
finansiniams interesams kenkiantį sukčiavimą.

3.   Nepažeisdamos kitų Sutarčių nuostatų, valstybės narės derina savo
veiksmus, skirtus Sąjungos finansiniams interesams nuo sukčiavimo
apsaugoti. Šiuo tikslu jos, Komisijos padedamos, organizuoja glaudų ir
reguliarų kompetentingų institucijų bendradarbiavimą.

4.   Europos Parlamentas ir Taryba, spręsdami pagal įprastą teisėkūros
procedūrą ir pasikonsultavę su Audito Rūmais, nustato būtinas priemones
Sąjungos finansiniams interesams kenkiančio sukčiavimo prevencijos ir
kovos su juo srityse, kad valstybėse narėse, taip pat Sąjungos
institucijose, įstaigose ir organuose sudarytų veiksmingos ir
lygiavertės apsaugos galimybes.

5.   Komisija, bendradarbiaudama su valstybėmis narėmis, kasmet pateikia
Europos Parlamentui ir Tarybai pranešimą apie priemones, kurių buvo
imtasi įgyvendinant šį straipsnį.

III ANTRAŠTINĖ DALIS

TVIRTESNIS BENDRADARBIAVIMAS

326 straipsnis

(ES sutarties ex 27a–27e, 40–40b ir 43–45 straipsniai ir EB sutarties ex
11 ir 11a straipsniai)

Bet koks tvirtesnis bendradarbiavimas turi atitikti Sutartis ir Sąjungos
teisę.

Toks bendradarbiavimas neturi susilpninti vidaus rinkos ar ekonominės,
socialinės ir teritorinės sanglaudos. Jis neturi būti kliūtimi prekybai
tarp valstybių narių ar jos diskriminavimas ir neturi iškreipti
konkurencijos tarp jų.

327 straipsnis

(ES sutarties ex 27a–27e, 40–40b ir 43–45 straipsniai ir EB sutarties ex
11 ir 11a straipsniai)

Bet koks tvirtesnis bendradarbiavimas neturi pažeisti į jį
neįsitraukusių valstybių narių kompetencijos, teisių ir įsipareigojimų.
Tos valstybės narės netrukdo į jį įsitraukusioms valstybėms jį vykdyti.

328 straipsnis

(ES sutarties ex 27a–27e, 40–40b ir 43–45 straipsniai ir EB sutarties ex
11 ir 11a straipsniai)

1.   Pradėtas tvirtesnis bendradarbiavimas yra atviras visoms valstybėms
narėms, jei laikomasi visų dalyvavimo sąlygų, nustatytų sprendime,
kuriuo suteiktas leidimas bendradarbiauti. Jis taip pat atviras joms bet
kuriuo kitu metu, jei, be minėtų sąlygų, laikomasi toje struktūroje jau
priimtų aktų.

Komisija ir tvirtesniame bendradarbiavime dalyvaujančios valstybės narės
skatina jame dalyvauti kuo didesnį valstybių narių skaičių.

2.   Komisija ir prireikus Sąjungos vyriausiasis įgaliotinis užsienio
reikalams ir saugumo politikai reguliariai informuoja Europos Parlamentą
ir Tarybą apie tvirtesnio bendradarbiavimo raidą.

329 straipsnis

(ES sutarties ex 27a–27e, 40–40b ir 43–45 straipsniai ir EB sutarties ex
11 ir 11a straipsniai)

1.   Valstybės narės, kurios nori pradėti tvirčiau bendradarbiauti
vienoje iš Sutartyse nurodytų sričių, išskyrus išimtinės kompetencijos
ir bendros užsienio ir saugumo politikos sritis, pateikia prašymą
Komisijai, nurodydamos siūlomo tvirtesnio bendradarbiavimo apimtį ir
tikslus. Dėl jo Komisija gali pateikti pasiūlymą Tarybai. Jeigu Komisija
nepateikia pasiūlymo, apie priežastis ji praneša atitinkamoms valstybėms
narėms.

Leidimą pradėti pirmojoje pastraipoje nurodytą tvirtesnį
bendradarbiavimą suteikia Taryba, remdamasi Komisijos pasiūlymu ir
gavusi Europos Parlamento pritarimą.

2.   Valstybių narių, siekiančių tvirtesnio tarpusavio bendradarbiavimo
bendros užsienio ir saugumo politikos srityje, prašymas pateikiamas
Tarybai. Jis perduodamas Sąjungos vyriausiajam įgaliotiniui užsienio
reikalams ir saugumo politikai, kuris pateikia nuomonę dėl numatomo
tvirtesnio bendradarbiavimo suderinamumo su Sąjungos bendra užsienio ir
saugumo politika, ir Komisijai, kuri pateikia savo nuomonę visų pirma
dėl to, ar numatomas tvirtesnis bendradarbiavimas suderinamas su kitomis
Sąjungos politikos sritimis. Jis taip pat siunčiamas Europos Parlamentui
susipažinti.

Leidimas vykdyti tvirtesnį bendradarbiavimą suteikiamas Tarybos
vieningai priimtu sprendimu.

330 straipsnis

(ES sutarties ex 27a–27e, 40–40b ir 43–45 straipsniai ir EB sutarties ex
11 ir 11a straipsniai)

Visi Tarybos nariai gali dalyvauti svarstymuose, tačiau balsuoja tik
Tarybos nariai, atstovaujantys tvirtesniame bendradarbiavime
dalyvaujančioms valstybėms narėms.

Priimant sprendimus vieningai, tvirtesnio bendradarbiavimo atveju
atsižvelgiama tik į dalyvaujančių jame valstybių narių atstovų balsus.

Kvalifikuota balsų dauguma apibrėžiama pagal 238 straipsnio 3 dalį.

331 straipsnis

(ES sutarties ex 27a–27e, 40–40b ir 43–45 straipsniai ir EB sutarties ex
11 ir 11a straipsniai)

1.   Kiekviena valstybė narė, norinti įsitraukti į jau vykstantį
tvirtesnį bendradarbiavimą vienoje iš 329 straipsnio 1 dalyje nurodytų
sričių, apie savo ketinimą praneša Tarybai ir Komisijai.

Komisija per keturis mėnesius nuo pranešimo gavimo dienos patvirtina
atitinkamos valstybės narės dalyvavimą. Prireikus ji įvertina, ar
dalyvavimo sąlygos įvykdytos, ir patvirtina pereinamojo laikotarpio
priemones, reikalingas tvirtesnio bendradarbiavimo sistemoje jau
priimtiems aktams taikyti.

Tačiau, jei Komisija mano, kad dalyvavimo sąlygos neįvykdytos, ji nurodo
priemones, kurių reikia imtis siekiant įvykdyti šias sąlygas, ir nustato
dalyvavimo prašymo persvarstymo terminą. Pasibaigus šiam terminui, ji
persvarsto prašymą antrojoje pastraipoje nustatyta tvarka. Jei Komisija
mano, kad dalyvavimo sąlygos vis dar neįvykdytos, atitinkama valstybė
narė gali perduoti tą klausimą svarstyti Tarybai, kuri priima sprendimą
dėl prašymo. Taryba sprendžia laikydamasi 330 straipsnio. Remdamasi
Komisijos pasiūlymu, ji taip pat gali patvirtinti antrojoje pastraipoje
nurodytas pereinamojo laikotarpio priemones.

2.   Bet kuri valstybė narė, norinti įsitraukti į jau vykstantį
tvirtesnį bendradarbiavimą bendros užsienio ir saugumo politikos
srityje, praneša apie savo ketinimą Tarybai, Sąjungos vyriausiajam
įgaliotiniui užsienio reikalams ir saugumo politikai ir Komisijai.

Pasikonsultavusi su Sąjungos vyriausiuoju įgaliotiniu užsienio reikalams
ir saugumo politikai ir prireikus įvertinusi, ar dalyvavimo sąlygos
įvykdytos, Taryba patvirtina atitinkamos valstybės narės dalyvavimą.
Taryba, remdamasi vyriausiojo įgaliotinio pasiūlymu, taip pat gali
patvirtinti bet kokias pereinamojo laikotarpio priemones, kurios
reikalingos tvirtesnio bendradarbiavimo sistemoje jau priimtų aktų
taikymui. Tačiau, jei Taryba mano, kad kurios nors dalyvavimo sąlygos
neįvykdytos, ji nurodo priemones, kurias reikia priimti siekiant
įvykdyti šias sąlygas, ir nustato dalyvavimo prašymo persvarstymo terminą.

Taikant šią dalį Taryba sprendžia vieningai ir laikydamasi 330 straipsnio.

332 straipsnis

(ES sutarties ex 27a–27e, 40–40b ir 43–45 straipsniai ir EB sutarties ex
11 ir 11a straipsniai)

Išlaidas, atsirandančias įgyvendinant tvirtesnį bendradarbiavimą,
išskyrus institucijoms reikalingas administracines išlaidas, apmoka
dalyvaujančios valstybės narės, jeigu visi Tarybos nariai, spręsdami
vieningai ir pasikonsultavę su Europos Parlamentu, nenusprendžia kitaip.

333 straipsnis

(ES sutarties ex 27a–27e, 40–40b ir 43–45 straipsniai ir EB sutarties ex
11 ir 11a straipsniai)

1.   Kai Sutarčių nuostata, kuri gali būti taikoma tvirtesniam
bendradarbiavimui, nustatoma, kad Taryba sprendžia vieningai, Taryba,
spręsdama vieningai pagal 330 straipsnyje nustatytą tvarką, gali priimti
sprendimą, kuriame numatoma, kad ji spręs kvalifikuota balsų dauguma.

2.   Kai Sutarčių nuostata, kuri gali būti taikoma tvirtesniam
bendradarbiavimui, nustatoma, kad Taryba priima aktus pagal specialią
teisėkūros procedūrą, Taryba, spręsdama vieningai pagal 330 straipsnyje
nustatytą tvarką, gali priimti sprendimą, kuriame numatoma, kad ji veiks
pagal įprastą teisėkūros procedūrą. Taryba sprendžia pasikonsultavusi su
Europos Parlamentu.

3.   Šio straipsnio 1 ir 2 dalys netaikomos karinio arba gynybinio
pobūdžio sprendimams.

334 straipsnis

(ES sutarties ex 27a–27e, 40–40b ir 43–45 straipsniai ir EB sutarties ex
11 ir 11a straipsniai)

Taryba ir Komisija užtikrina veiklos, kurios imamasi tvirtesnio
bendradarbiavimo sistemoje, nuoseklumą ir tokios veiklos suderinamumą su
Sąjungos politikos kryptimis bei tuo tikslu bendradarbiauja.

SEPTINTOJI DALIS

BENDROSIOS IR BAIGIAMOSIOS NUOSTATOS

335 straipsnis

(EB sutarties ex 282 straipsnis)

Kiekvienoje valstybėje narėje Sąjunga naudojasi plačiausiu teisnumu,
suteikiamu juridiniams asmenims pagal jų įstatymus; ji gali įsigyti
kilnojamąjį ir nekilnojamąjį turtą bei juo disponuoti ir būti šalimi
teismo procese. Šiuo tikslu Sąjungai atstovauja Komisija. Tačiau
Sąjungai atstovauja institucijos, remdamosi savo administracine
autonomija, tokiais klausimais, kurie susiję su jų atitinkama veikla.

336 straipsnis

(EB sutarties ex 283 straipsnis)

Europos Parlamentas ir Taryba, priimdami reglamentus pagal įprastą
teisėkūros procedūrą ir pasikonsultavę su kitomis suinteresuotomis
institucijomis, patvirtina Europos Sąjungos pareigūnų tarnybos nuostatus
ir Sąjungos kitų tarnautojų įdarbinimo sąlygas.

337 straipsnis

(EB sutarties ex 284 straipsnis)

Komisija, laikydamasi pagal Sutarčių nuostatas Tarybos sprendžiant
paprasta balsų dauguma nustatytų apribojimų ir sąlygų, gali rinkti bet
kokią informaciją ir daryti bet kokį patikrinimą, reikalingą jai
patikėtoms užduotims atlikti.

338 straipsnis

(EB sutarties ex 285 straipsnis)

1.   Nepažeisdama Protokolo dėl Europos centrinių bankų sistemos ir
Europos centrinio banko statuto 5 straipsnio, Europos Parlamentas ir
Taryba spręsdami pagal įprastą teisėkūros procedūrą nustato priemones
Sąjungos veiklos rezultatams apibūdinti reikalingai statistinei
informacijai rengti.

2.   Sąjungos statistinė informacija rengiama laikantis nešališkumo,
patikimumo, objektyvumo, mokslinio nepriklausomumo, išlaidų efektyvumo
ir statistinio konfidencialumo principų; ji netampa pernelyg sunkia
našta ūkio subjektams.

339 straipsnis

(EB sutarties ex 287 straipsnis)

Sąjungos institucijų nariai, komitetų nariai, Sąjungos pareigūnai ir
kiti tarnautojai, netgi nustoję eiti savo pareigas, neturi teisės
atskleisti informacijos, kurią jie yra įsipareigoję saugoti kaip
tarnybinę paslaptį, ypač informacijos apie įmones, jų verslo ryšius ar
sąnaudų sudedamąsias dalis.

340 straipsnis

(EB sutarties ex 288 straipsnis)

Sąjungos sutartinę atsakomybę reglamentuoja atitinkamai sutarčiai
taikoma teisė.

Deliktinės atsakomybės atveju Sąjunga pagal bendrus valstybių narių
įstatymams būdingus principus atlygina bet kokią žalą, kurią, eidami
savo pareigas, padaro jos institucijos ar jų tarnautojai.

Nukrypdamas nuo antrosios pastraipos, Europos centrinis bankas pagal
bendrus valstybių narių įstatymams būdingus principus atlygina bet kokią
žalą, kurią padaro pats bankas ar jo tarnautojai, atlikdami savo pareigas.

Asmeninę jos tarnautojų atsakomybę Sąjungai reglamentuoja nuostatos,
numatytos jiems taikomuose tarnybos nuostatuose arba įdarbinimo sąlygose.

341 straipsnis

(EB sutarties ex 289 straipsnis)

Sąjungos institucijų būstinės vieta nustatoma bendru valstybių narių
vyriausybių sutarimu.

342 straipsnis

(EB sutarties ex 290 straipsnis)

Kalbų vartojimą Sąjungos institucijose reglamentuojančias taisykles,
nepažeisdama Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statuto nuostatų,
priimdama reglamentus vieningai nustato Taryba.

343 straipsnis

(EB sutarties ex 291 straipsnis)

Valstybių narių teritorijose Sąjunga 1965 m. balandžio 8 d. Protokole
dėl Europos Sąjungos privilegijų ir imunitetų nustatytomis sąlygomis
naudojasi privilegijomis ir imunitetais, kurie yra būtini jos
uždaviniams atlikti. Tas pats taikoma Europos centriniam bankui ir
Europos investicijų bankui.

344 straipsnis

(EB sutarties ex 292 straipsnis)

Valstybės narės įsipareigoja ginčų dėl Sutarčių aiškinimo ar taikymo
nespręsti kitais būdais nei nustatyta Sutartyse.

345 straipsnis

(EB sutarties ex 295 straipsnis)

Sutartys jokiu būdu nepažeidžia valstybių narių normų, reglamentuojančių
nuosavybės sistemą.

346 straipsnis

(EB sutarties ex 296 straipsnis)

1.   Sutarčių nuostatos nekliudo taikyti šias taisykles:

a)

	

jokia valstybė narė neprivalo teikti informacijos, kurios atskleidimą ji
laiko prieštaraujančiu gyvybiniams savo saugumo interesams;

b)

	

kiekviena valstybė narė gali imtis priemonių, kurias mano esant būtinas
apsaugoti gyvybiniams savo saugumo interesams, susijusiems su ginklų,
amunicijos ir karinės paskirties medžiagų gamyba ar prekyba; šios
priemonės neturi kenkti gaminių, kurie nėra specialiai skirti karo
tikslams, konkurencijos vidaus rinkoje sąlygoms.

2.   Taryba, remdamasi Komisijos pasiūlymu, gali vieningai pakeisti
1958 m. balandžio 15 d. jos pačios sudarytą gaminių, kuriems taikomos
šio straipsnio 1 dalies b punkto nuostatos, sąrašą.

347 straipsnis

(EB sutarties ex 297 straipsnis)

Valstybės narės konsultuojasi viena su kita siekdamos prireikus veikti
drauge, kad vidaus rinkos veikimui nedarytų poveikio priemonės, kurių
valstybei narei gali tekti imtis įvykus rimtiems viešąją tvarką
trikdantiems vidaus neramumams, kilus karui ar atsiradus didelei, karo
grėsmę keliančiai tarptautinei įtampai, arba siekiant vykdyti
įsipareigojimus, kuriuos ji prisiėmė taikai ir tarptautiniam saugumui
palaikyti.

348 straipsnis

(EB sutarties ex 298 straipsnis)

Jei 346 ir 347 straipsniuose minėtais atvejais taikomos priemonės vidaus
rinkoje trikdo konkurencijos sąlygas, Komisija, veikdama kartu su
suinteresuota valstybe, ištiria, kaip tas priemones būtų galima
suderinti su Sutartyse nustatytomis taisyklėmis.

Nukrypdama nuo 258 ir 259 straipsniuose numatytos tvarkos, Komisija ar
bet kuri valstybė narė gali tiesiogiai kreiptis į Teisingumo Teismą, jei
mano, kad kita valstybė narė piktnaudžiauja 346 ir 347 straipsniuose
numatytomis galiomis. Teisingumo Teismas savo išvadą pateikia
uždarame posėdyje.

349 straipsnis

(EB sutarties ex 299 straipsnio 2 dalies antroji, trečioji ir ketvirtoji
pastraipos)

Atsižvelgdama į Gvadelupos, Prancūzijos Gvianos, Martinikos, Majoto,
Reuniono, Sen Marteno, Azorų, Maderos ir Kanarų salų socialinės ir
ekonominės struktūros padėtį, kurią sunkina jų atokumas, izoliuotumas,
mažumas, sunkios topografinės ir klimato sąlygos, ekonominis
priklausomumas nuo keleto produktų, o šių veiksnių pastovumas ir derinys
labai riboja šių regionų plėtrą, Taryba, remdamasi Komisijos pasiūlymu
ir pasikonsultavusi su Europos Parlamentu, nustato konkrečias priemones,
kuriomis siekiama būtent šiems regionams nustatyti Sutarčių, taip pat
bendrų politikos krypčių taikymo sąlygas. Jei atitinkamas konkrečias
priemones priima Taryba pagal specialią teisėkūros procedūrą, ji taip
pat sprendžia remdamasi Komisijos pasiūlymu ir pasikonsultavusi su
Europos Parlamentu.

Pirmojoje pastraipoje nurodytos priemonės pirmiausia skirtos muitų ir
prekybos politikai, fiskalinei politikai, laisvosios zonos, žemės ūkio
ir žuvininkystės politikai, žaliavų ir būtino vartojimo prekių tiekimo
sąlygoms, valstybės pagalbos bei paramos iš struktūrinių fondų ir pagal
horizontaliąsias Sąjungos programas gavimo sąlygoms.

Atsižvelgdama į atokiausių regionų ypatumus ir ribotas galimybes,
pirmojoje pastraipoje minėtas priemones Taryba nustato nesumenkindama
Sąjungos teisinės tvarkos, taip pat vidaus rinkos ir bendros politikos
krypčių vientisumo bei darnos.

350 straipsnis

(EB sutarties ex 306 straipsnis)

Sutarčių nuostatos nekliudo egzistuoti regioninėms sąjungoms tarp
Belgijos ir Liuksemburgo ar tarp Belgijos, Liuksemburgo ir Nyderlandų
arba jų kurti, jei šių regioninių sąjungų tikslų negalima pasiekti
taikant Sutartis.

351 straipsnis

(EB sutarties ex 307 straipsnis)

Sutarčių nuostatos neturi paveikti teisių ir pareigų, kylančių iš
susitarimų, sudarytų iki 1958 m. sausio 1 d. arba stojančioms valstybėms
– iki įstojimo dienos, tarp vienos ar keleto valstybių narių ir vienos
ar keleto trečiųjų šalių.

Jei tokie susitarimai yra nesuderinami su Sutartimis, atitinkama
valstybė narė ar atitinkamos valstybės narės stengiasi pašalinti
egzistuojantį nesuderinamumą. Prireikus valstybės narės viena kitai
padeda siekti šio tikslo ir atitinkamais atvejais nustato bendrą požiūrį.

Įgyvendindamos pirmojoje pastraipoje minimus susitarimus, valstybės
narės atsižvelgia į tai, kad nuolaidos, kurias kiekviena valstybė narė
daro remdamasi Sutartimis, yra neatskiriama Sąjungos kūrimo dalis ir dėl
to jie yra neatsiejamai susiję su bendrų institucijų kūrimu, galių joms
suteikimu ir tuo, kad visos valstybės narės daro tas pačias nuolaidas.

352 straipsnis

(EB sutarties ex 308 straipsnis)

1.   Jei paaiškėtų, kad Sąjungai reikia imtis veiksmų vienam iš
Sutartyse nurodytų tikslų pasiekti Sutartyse apibrėžtose srityse, o jos
nesuteikia tam būtinų įgaliojimų, Taryba, remdamasi Komisijos pasiūlymu
ir gavusi Europos Parlamento pritarimą, vieningai priima reikiamas
nuostatas. Jei atitinkamas nuostatas priima Taryba pagal specialią
teisėkūros procedūrą, ji taip pat sprendžia vieningai, remdamasi
Komisijos pasiūlymu ir gavusi Europos Parlamento pritarimą.

2.   Naudodamasi Europos Sąjungos sutarties 5 straipsnio 3 dalyje
nurodyto subsidiarumo principo kontrolės tvarka, Komisija atkreipia
nacionalinių parlamentų dėmesį į pasiūlymus, grindžiamus šiuo straipsniu.

3.   Šiuo straipsniu grindžiamos priemonės negali apimti valstybių narių
įstatymų ir kitų teisės aktų suderinimo tais atvejais, kai tokio
suderinimo nenumato Sutartys.

4.   Šis straipsnis negali būti pagrindu siekiant su bendra užsienio ir
saugumo politika susijusių tikslų ir priimant kiekvieną aktą pagal šį
straipsnį laikomasi apribojimų, nustatytų Europos Sąjungos sutarties 40
straipsnio antrojoje pastraipoje.

353 straipsnis

Europos Sąjungos sutarties 48 straipsnio 7 dalis netaikoma šiems
straipsniams:

—

	

311 straipsnio trečiajai ir ketvirtajai pastraipoms,

—

	

312 straipsnio 2 dalies pirmajai pastraipai,

—

	

352 straipsniui ir

—

	

354 straipsniui.

354 straipsnis

(EB sutarties ex 309 straipsnis)

Taikant Europos Sąjungos sutarties 7 straipsnį dėl iš narystės Sąjungoje
kylančių tam tikrų teisių sustabdymo, atitinkamai valstybei narei
atstovaujantis Europos Vadovų Tarybos ar Tarybos narys nedalyvauja
balsavime ir skaičiuojant 1 ir 2 dalyse nurodytą vieną trečdalį ar
keturis penktadalius valstybių narių atitinkama valstybė
neįskaičiuojama. Dalyvaujančių ar atstovaujančių narių susilaikymas
balsuojant netrukdo priimti minėto straipsnio 2 dalyje nurodytus sprendimus.

Priimant Europos Sąjungos sutarties 7 straipsnio 3 ir 4 dalyse nurodytus
sprendimus kvalifikuota balsų dauguma apibrėžiama pagal šios Sutarties
238 straipsnio 3 dalies b punktą.

Tais atvejais, kai, pagal Europos Sąjungos sutarties 7 straipsnio 3 dalį
priėmus sprendimą sustabdyti balsavimo teises, Taryba, remdamasi viena
iš Sutarčių nuostatų, sprendžia kvalifikuota balsų dauguma, ta
kvalifikuota dauguma apibrėžiama pagal šios Sutarties 238 straipsnio 3
dalies b punktą, arba tais atvejais, kai Taryba sprendžia remdamasi
Komisijos arba Sąjungos vyriausiojo įgaliotinio užsienio reikalams ir
saugumo politikai pasiūlymu, – pagal šios Sutarties 238 straipsnio
3 dalies a punktą.

Taikant Europos Sąjungos sutarties 7 straipsnį, Europos Parlamentas
sprendžia dviejų trečdalių atiduotų ir jį sudarančių narių daugumai
atstovaujančių balsų dauguma.

355 straipsnis

(EB sutarties ex 299 straipsnio 2 dalies pirmoji pastraipa ir 3–6 dalys)

Be Europos Sąjungos sutarties 52 straipsnio nuostatų dėl Sutarčių
teritorinės taikymo srities, taikomos šios nuostatos:

1.

	

Sutarčių nuostatos taikomos Gvadelupai, Prancūzijos Gvianai, Martinikai,
Majotui, Reunionui, Sen Martenui, Azorų, Maderos ir Kanarų saloms pagal
349 straipsnį.

2.

	

Užjūrio šalims ir teritorijoms, išvardytoms II priede, taikomi specialūs
susitarimai dėl asociacijos, išdėstyti ketvirtojoje dalyje.

Sutartys netaikomos toms užjūrio šalims ir teritorijoms, specialiais
ryšiais susijusioms su Jungtine Didžiosios Britanijos ir Šiaurės Airijos
Karalyste, kurios neįtrauktos į pirmiau minėtą sąrašą.

3.

	

Sutarčių nuostatos taikomos Europos teritorijoms, už kurių išorės
santykius atsako kuri nors valstybė narė.

4.

	

Sutarčių nuostatos Alandų saloms taikomos pagal 2 protokolo, pridedamo
prie Akto dėl Austrijos Respublikos, Suomijos Respublikos ir Švedijos
Karalystės stojimo sąlygų, nuostatas.

5.

	

Nukrypstant nuo Europos Sąjungos sutarties 52 straipsnio ir šio
straipsnio 1–4 dalių:

a)

	

Sutartys netaikomos Farerų saloms;

b)

	

Sutartys netaikomos Jungtinės Karalystės Akrotirio ir Dekelijos
Suverenioms bazių teritorijoms Kipre, išskyrus tiek, kiek būtina,
siekiant užtikrinti priemonių, išdėstytų Protokole dėl Jungtinės
Didžiosios Britanijos ir Šiaurės Airijos Karalystės suverenių bazių
teritorijų Kipre, pridėtame prie Akto dėl Čekijos Respublikos, Estijos
Respublikos, Kipro Respublikos, Latvijos Respublikos, Lietuvos
Respublikos, Vengrijos Respublikos, Maltos Respublika, Lenkijos
Respublika, Slovėnijos Respublika ir Slovakijos Respublikos stojimo į
Europos Sąjungą sąlygų, įgyvendinimą ir vadovaujantis to Protokolo
sąlygomis;

c)

	

Sutartys taikomos Normanų saloms ir Meno salai tik tiek, kiek reikia
įgyvendinti susitarimams dėl šių salų, nurodytiems Sutartyje dėl naujų
valstybių narių įstojimo į Europos ekonominę bendriją ir į Europos
atominės energijos bendriją, pasirašytoje 1972 m. sausio 22 d.

6.

	

Atitinkamos valstybės narės iniciatyva Europos Vadovų Taryba gali
priimti sprendimą, iš dalies keičiantį 1 ir 2 dalyse nurodytos Danijos,
Prancūzijos ar Nyderlandų šalies ar teritorijos statusą Sąjungos
atžvilgiu. Europos Vadovų Taryba sprendimą priima vieningai,
pasikonsultavusi su Komisija.

356 straipsnis

(EB sutarties ex 312 straipsnis)

Ši Sutartis sudaroma neribotam laikui.

357 straipsnis

(EB sutarties ex 313 straipsnis)

Aukštosios Susitariančios Šalys šią Sutartį ratifikuoja pagal savo
atitinkamas konstitucines nuostatas. Ratifikavimo dokumentai deponuojami
Italijos Respublikos Vyriausybei.

Ši Sutartis įsigalioja pirmą kito mėnesio dieną po to, kai ratifikavimo
dokumentus deponuoja paskutinė valstybė signatarė. Tačiau jei dokumentai
deponuojami likus mažiau kaip penkiolikai dienų iki kito mėnesio
pradžios, Sutartis įsigalioja pirmą antrojo po deponavimo mėnesio dieną.

358 straipsnis

Europos Sąjungos sutarties 55 straipsnio nuostatos taikomos šiai Sutarčiai.

TAI PALIUDYDAMI šią Sutartį pasirašė toliau nurodyti įgaliotieji atstovai.

Priimta tūkstantis devyni šimtai penkiasdešimt septintų metų kovo
dvidešimt penktą dieną Romoje.

(įgaliotųjų atstovų sąrašas nepateikiamas)

------------------------------------------------------------------------

(1) <#ntc1-C_2016202LT.01004701-E0001>  Nuo to laiko Europos Sąjungos
narėmis tapo Bulgarijos Respublika, Čekijos Respublika, Danijos
Karalystė, Estijos Respublika, Graikijos Respublika, Ispanijos
Karalystė, Kroatijos Respublika, Airija, Kipro Respublika, Latvijos
Respublika, Lietuvos Respublika, Vengrija, Maltos Respublika, Austrijos
Respublika, Lenkijos Respublika, Portugalijos Respublika, Rumunija,
Slovėnijos Respublika, Slovakijos Respublika, Suomijos Respublika,
Švedijos Karalystė ir Jungtinė Didžiosios Britanijos ir Šiaurės Airijos
Karalystė.

(2) <#ntc2-C_2016202LT.01004701-E0002>  Ši nuoroda yra indikacinė. Dėl
išsamesnės informacijos žiūrėti buvusiųjų ir naujų sutarčių numeracijos
atitikties lenteles.

------------------------------------------------------------------------

PROTOKOLAI

PROTOKOLAS (Nr. 1)

DĖL NACIONALINIŲ PARLAMENTŲ VAIDMENS EUROPOS SĄJUNGOJE

AUKŠTOSIOS SUSITARIANČIOS ŠALYS,

PRISIMINDAMOS, kad nacionalinių parlamentų vykdomas nuodugnus savo
vyriausybių veiklos, susijusios su Europos Sąjungos veikla, tikrinimas
yra kiekvienos valstybės narės konkrečios konstitucinės struktūros bei
praktikos dalykas,

NORĖDAMOS skatinti nacionalinius parlamentus aktyviau dalyvauti Europos
Sąjungos veikloje ir plėsti jų galimybes reikšti savo nuomonę dėl
Europos Sąjungos teisėkūros procedūra priimamų aktų projektų ir dėl kitų
juos ypač dominančių dalykų,

SUSITARĖ dėl šių nuostatų, kurios pridedamos prie Europos Sąjungos
sutarties, Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo ir Europos atominės
energijos bendrijos steigimo sutarties:

I ANTRAŠTINĖ DALIS

INFORMACIJA NACIONALINIAMS PARLAMENTAMS

1 straipsnis

Savo konsultacinio pobūdžio dokumentus (žaliąją knygą, baltąją knygą ir
komunikatus), kai jie paskelbiami, Komisija tiesiogiai perduoda
nacionaliniams parlamentams. Metines teisėkūros programas ir visus kitus
teisėkūros planavimo ar politikos strateginius dokumentus ji taip pat
perduoda nacionaliniams parlamentams tuo pačiu metu kaip ir Europos
Parlamentui ir Tarybai.

2 straipsnis

Europos Parlamentui ir Tarybai pateikiami teisėkūros procedūra priimamų
aktų projektai perduodami nacionaliniams parlamentams.

Šiame protokole „teisėkūros procedūra priimamo akto projektas“ – tai
Komisijos pasiūlymai, valstybių narių grupės iniciatyvos, Europos
Parlamento iniciatyvos, Teisingumo Teismo prašymai, Europos centrinio
banko rekomendacijos ir Europos investicijų banko prašymai dėl
teisėkūros procedūra priimamo akto priėmimo.

Komisija savo pasiūlytus teisėkūros procedūra priimamų aktų projektus
tiesiogiai perduoda nacionaliniams parlamentams tuo pačiu metu kaip ir
Europos Parlamentui ir Tarybai.

Europos Parlamentas savo pasiūlytus teisėkūros procedūra priimamų aktų
projektus tiesiogiai perduoda nacionaliniams parlamentams.

Valstybių narių grupės, Teisingumo Teismo, Europos centrinio banko ar
Europos investicijų banko pasiūlytus teisėkūros procedūra priimamų aktų
projektus Taryba perduoda nacionaliniams parlamentams.

3 straipsnis

Protokole dėl subsidiarumo ir proporcingumo principų taikymo nustatyta
tvarka nacionaliniai parlamentai gali pateikti Europos Parlamento,
Tarybos ir Komisijos pirmininkams pagrįstą nuomonę dėl teisėkūros
procedūra priimamo akto projekto atitikimo subsidiarumo principui.

Jei teisėkūros procedūra priimamo akto projektą siūlo valstybių narių
grupė, Tarybos pirmininkas pagrįstą nuomonę (nuomones) perduoda tų
valstybių narių vyriausybėms.

Jei teisėkūros procedūra priimamo akto projektą siūlo Teisingumo
Teismas, Europos centrinis bankas ar Europos investicijų bankas, Tarybos
pirmininkas pagrįstą nuomonę (nuomones) perduoda atitinkamai
institucijai ar organui.

4 straipsnis

Nuo momento, kai visomis oficialiomis Sąjungos kalbomis nacionaliniams
parlamentams pateikiamas teisėkūros procedūra priimamo akto projektas,
iki jo įtraukimo į preliminarią Tarybos posėdžių darbotvarkę jam priimti
arba pozicijai priimti pagal teisėkūros procedūrą, turi praeiti
aštuonios savaitės. Išimtys įmanomos skubos atvejais, kurių motyvai
nurodomi Tarybos akte arba pozicijoje. Per tas aštuonias savaites
susitarimas dėl teisėkūros procedūra priimamo akto projekto gali būti
priimamas tik deramai pagrįstais skubos atvejais. Išskyrus deramai
pagrįstus skubos atvejus, nuo teisėkūros procedūra priimamo akto
projekto įtraukimo į preliminarią Tarybos posėdžių darbotvarkę iki
pozicijos priėmimo turi praeiti dešimt dienų.

5 straipsnis

Tarybos posėdžių darbotvarkės ir rezultatai, įskaitant posėdžių,
kuriuose Taryba svarsto teisėkūros procedūra priimamų aktų projektus,
protokolus, tiesiogiai perduodami nacionaliniams parlamentams tuo pačiu
metu kaip ir valstybių narių vyriausybėms.

6 straipsnis

Kai Europos Vadovų Taryba ketina pasiremti Europos Sąjungos sutarties 48
straipsnio 7 dalies pirmąja ar antrąja pastraipa, nacionaliniams
parlamentams turi būti pranešama apie Europos Vadovų Tarybos iniciatyvą
ne vėliau kaip prieš šešis mėnesius iki bet kokio sprendimo priėmimo.

7 straipsnis

Audito Rūmai savo metinę ataskaitą perduoda susipažinti nacionaliniams
parlamentams tuo pačiu metu kaip ir Europos Parlamentui ir Tarybai.

8 straipsnis

Kai nacionalinę parlamentinę sistemą sudaro ne vieneri rūmai, 1–7
straipsniai taikomi kiekvieniems rūmams.

II ANTRAŠTINĖ DALIS

TARPPARLAMENTINIS BENDRADARBIAVIMAS

9 straipsnis

Europos Parlamentas ir nacionaliniai parlamentai kartu nustato, kaip
Sąjungoje veiksmingai ir reguliariai organizuoti bei skatinti
tarpparlamentinį bendradarbiavimą.

10 straipsnis

Sąjungos reikalų parlamentinių komitetų konferencija gali pateikti bet
kokį, jos nuomone, tinkamą pasiūlymą Europos Parlamentui, Tarybai ir
Komisijai. Ši konferencija taip pat skatina nacionalinius parlamentus ir
Europos Parlamentą, įskaitant jų specialiuosius komitetus, keistis
informacija ir geriausia praktika. Ji taip pat gali organizuoti
tarpparlamentines konferencijas konkrečiais klausimais, ypač skirtas
bendrai užsienio ir saugumo politikai, įskaitant bendrą saugumo ir
gynybos politiką, svarstyti. Konferencijos pasiūlymai nevaržo
nacionalinių parlamentų ir iš anksto nenulemia jų pozicijų.

PROTOKOLAS (Nr. 2)

DĖL SUBSIDIARUMO IR PROPORCINGUMO PRINCIPŲ TAIKYMO

AUKŠTOSIOS SUSITARIANČIOS ŠALYS,

NORĖDAMOS užtikrinti, kad sprendimai būtų priimami kiek įmanoma arčiau
Sąjungos piliečių,

NUSPRENDUSIOS nustatyti Europos Sąjungos sutarties 3b straipsnyje
numatytų subsidiarumo ir proporcingumo principų taikymo sąlygas bei
sukurti šių principų taikymo stebėsenos sistemą,

SUSITARĖ dėl šių nuostatų, kurios pridedamos prie Europos Sąjungos
sutarties ir Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo:

1 straipsnis

Kiekviena institucija užtikrina, kad nuolat būtų laikomasi Europos
Sąjungos sutarties 3b straipsnyje nustatytų subsidiarumo ir
proporcingumo principų.

2 straipsnis

Prieš siūlydama teisėkūros procedūra priimamą aktą, Komisija plačiai
konsultuojasi. Konsultuojantis prireikus atsižvelgiama į regioninius ir
vietinius numatomų veiksmų mastus. Ypatingos skubos atvejais Komisija
tokių konsultacijų nerengia. Savo pasiūlyme ji nurodo tokio sprendimo
motyvus.

3 straipsnis

Šiame protokole „teisėkūros procedūra priimamo akto projektas“ – tai
Komisijos pasiūlymai, valstybių narių grupės iniciatyvos, Europos
Parlamento iniciatyvos, Teisingumo Teismo prašymai, Europos centrinio
banko rekomendacijos ir Europos investicijų banko prašymai dėl
teisėkūros procedūra priimamo akto priėmimo.

4 straipsnis

Komisija savo teisėkūros procedūra priimamų aktų projektus ir iš dalies
pakeistus projektus perduoda valstybių narių nacionaliniams parlamentams
tuo pačiu metu kaip ir Sąjungos teisės aktų leidėjui.

Europos Parlamentas savo teisėkūros procedūra priimamų aktų projektus ir
iš dalies pakeistus projektus perduoda nacionaliniams parlamentams.

Valstybių narių grupės, Teisingumo Teismo, Europos centrinio banko ar
Europos investicijų banko pasiūlytus teisėkūros procedūra priimamų aktų
projektus ir iš dalies pakeistus projektus Taryba perduoda valstybių
narių nacionaliniams parlamentams.

Priimtas Europos Parlamento teisėkūros rezoliucijas ir Tarybos pozicijas
pastarieji nedelsiant perduoda nacionaliniams parlamentams.

5 straipsnis

Teisėkūros procedūra priimamų aktų projektai yra pagrindžiami
atsižvelgiant į subsidiarumo ir proporcingumo principus. Bet kuriame
teisėkūros procedūra priimamo akto projekte turėtų būti išsamus
paaiškinimas, leidžiantis įvertinti, ar laikomasi subsidiarumo ir
proporcingumo principų. Šiame paaiškinime turėtų būti pateikta
informacija, sudaranti galimybę įvertinti jo finansinio poveikį, o jei
teikiama direktyva – jos poveikio reglamentavimui, kuris turi būti
įgyvendintas valstybėje narėje, prireikus, įskaitant regionų teisės
aktus, įvertinimą. Priežastys, dėl kurių buvo padaryta išvada, kad
Sąjungos tikslas gali būti geriau pasiektas Sąjungos lygiu, grindžiamos
kokybiniais ir, kai tik įmanoma, kiekybiniais rodikliais. Teisėkūros
procedūra priimamų aktų projektuose atsižvelgiama į būtinybę padaryti
finansinę arba administracinę naštą, tenkančią Sąjungai, nacionalinėms
vyriausybėms, regionų valdžios arba vietos savivaldos institucijoms,
ūkio subjektams ir piliečiams, minimalią ir proporcingą tikslui, kurį
reikia pasiekti.

6 straipsnis

Bet kuris nacionalinis parlamentas ar bet kurie nacionalinio parlamento
rūmai per aštuonias savaites nuo teisėkūros procedūra priimamo akto
projekto Sąjungos oficialiomis kalbomis pateikimo gali pareikšti Europos
Parlamento, Tarybos ir Komisijos pirmininkams pagrįstą nuomonę,
nurodydami priežastis, dėl kurių, jų manymu, tas projektas neatitinka
subsidiarumo principo. Kai reikia konsultuotis su teisėkūros galią
turinčiais regionų parlamentais, konsultuojasi kiekvienas nacionalinis
parlamentas arba nacionalinio parlamento rūmai.

Jei teisėkūros procedūra priimamo akto projektą siūlo valstybių narių
grupė, Tarybos pirmininkas nuomonę perduoda tų valstybių narių vyriausybėms.

Jei teisėkūros procedūra priimamo akto projektą siūlo Teisingumo
Teismas, Europos centrinis bankas ar Europos investicijų bankas, Tarybos
pirmininkas pagrįstą nuomonę perduoda atitinkamai institucijai ar organui.

7 straipsnis

1.   Jei teisėkūros procedūra priimamo akto projektą siūlo Europos
Parlamentas, Taryba ir Komisija bei tam tikrais atvejais valstybių narių
grupė, Teisingumo Teismas, Europos centrinis bankas ar Europos
investicijų bankas, jie atsižvelgia į pagrįstas nacionalinių parlamentų
arba nacionalinių parlamentų rūmų nuomones.

Kiekvienas nacionalinis parlamentas turi du balsus, kuriuos pasiskirsto,
remdamasis nacionaline parlamentine sistema. Kai parlamentinę sistemą
sudaro dveji rūmai, kiekvieni rūmai turi po vieną balsą.

2.   Kai už pagrįstas nuomones, kad teisėkūros procedūra priimamo akto
projektas neatitinka subsidiarumo principo, atiduota ne mažiau kaip
vienas trečdalis visų nacionaliniams parlamentams pagal 1 dalies antrąją
pastraipą skirtų balsų, projektas turi būti persvarstomas. Tuo atveju,
kai teisėkūros procedūra priimamo akto projektas, susijęs su laisvės,
saugumo ir teisingumo erdve, pateikiamas remiantis Sutarties dėl Europos
Sąjungos veikimo 76 straipsniu, mažiausias atiduotų balsų skaičius turi
sudaryti vieną ketvirtadalį.

Persvarsčiusi projektą, Komisija arba tam tikrais atvejais valstybių
narių grupė, Europos Parlamentas, Teisingumo Teismas, Europos centrinis
bankas ar Europos investicijų bankas, jei jie siūlo teisėkūros procedūra
priimamo akto projektą, gali nuspręsti jo nekeisti, iš dalies pakeisti
arba jį atsiimti. Turi būti nurodyti tokio sprendimo motyvai.

3.   Be to, pagal įprastą teisėkūros procedūrą, kai už pagrįstas
nuomones, kad pasiūlymas dėl teisėkūros procedūra priimamo akto
neatitinka subsidiarumo principo, atiduota ne mažiau kaip paprasta
nacionaliniams parlamentams pagal 1 dalies antrąją pastraipą skirtų
balsų dauguma, pasiūlymas turi būti persvarstomas. Persvarsčiusi
pasiūlymą, Komisija gali nuspręsti jo nekeisti, iš dalies pakeisti arba
jį atsiimti.

Pasirinkdama nekeisti pasiūlymo, Komisija pagrįstoje nuomonėje turės
pagrįsti, kodėl, jos nuomone, pasiūlymas atitinka subsidiarumo principą.
Ši pagrįsta nuomonė ir pagrįstos nacionalinių parlamentų nuomonės turės
būti pateiktos ES teisės aktų leidėjui, kad į jas būtų atsižvelgta
vykdant procedūrą:

a)

	

prieš užbaigiant pirmąjį svarstymą teisės aktų leidėjas (Europos
Parlamentas ir Taryba) išnagrinėja, ar pasiūlymas dėl teisėkūros
procedūra priimamo akto atitinka subsidiarumo principą, ypač
atsižvelgdami į priežastis, kurias nurodė ir kurioms pritaria dauguma
nacionalinių parlamentų, bei į pagrįstą Komisijos nuomonę;

b)

	

jeigu 55 % Tarybos narių dauguma arba Europos Parlamente atiduotų balsų
dauguma teisės aktų leidėjas mano, kad pasiūlymas neatitinka
subsidiarumo principo, pasiūlymas dėl teisėkūros procedūra priimamo akto
nesvarstomas.

8 straipsnis

Europos Sąjungos Teisingumo Teismo jurisdikcijai priklauso nagrinėti
ieškinius dėl subsidiarumo principą pažeidžiančio teisėkūros procedūra
priimto akto, pateiktus valstybės narės Sutarties dėl Europos Sąjungos
veikimo 263 straipsnyje nustatyta tvarka, arba kuriuos ji perdavė
laikydamasi savo teisinės tvarkos savo nacionalinio parlamento arba jo
rūmų vardu.

Pagal minėtame straipsnyje nustatytas taisykles Regionų komitetas taip
pat gali pateikti tokius ieškinius dėl teisėkūros procedūra priimtų
aktų, kuriuos priimant remiantis Sutartimi dėl Europos Sąjungos veikimo
su juo turi būti konsultuojamasi.

9 straipsnis

Kiekvienais metais Komisija pateikia Europos Vadovų Tarybai, Europos
Parlamentui, Tarybai ir nacionaliniams parlamentams ataskaitą dėl
Europos Sąjungos sutarties 3b straipsnio taikymo. Ši metinė ataskaita
taip pat perduodama Ekonomikos ir socialinių reikalų komitetui bei
Regionų komitetui.

PROTOKOLAS (Nr. 3)

DĖL EUROPOS SĄJUNGOS TEISINGUMO TEISMO STATUTO

AUKŠTOSIOS SUSITARIANČIOS ŠALYS,

SIEKDAMOS išdėstyti Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 281
straipsnyje numatytą Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statutą,

SUSITARĖ dėl šių nuostatų, kurios pridedamos prie Europos Sąjungos
sutarties, Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo ir Europos atominės
energijos bendrijos steigimo sutarties:

1 straipsnis

Europos Sąjungos Teisingumo Teismas sudaromas ir veikia pagal Sutarčių,
Europos atominės energijos bendrijos steigimo sutarties (EAEB sutarties)
ir šio Statuto nuostatas.

I ANTRAŠTINĖ DALIS

TEISĖJAI IR GENERALINIAI ADVOKATAI

2 straipsnis

Kiekvienas teisėjas, prieš pradėdamas eiti savo pareigas, viešame
Teisingumo Teismo posėdyje prisiekia savo pareigas atlikti nešališkai ir
sąžiningai ir saugoti Teismo pasitarimų slaptumą.

3 straipsnis

Teisėjams suteikiamas imunitetas nuo jurisdikcijos. Baigę eiti savo
pareigas, jie ir toliau naudojasi imunitetu savo veiksmų, atliktų einant
teisėjo pareigas, įskaitant pasisakymus žodžiu ir raštu, atžvilgiu.

Teisingumo Teismas, posėdžiaudamas visos sudėties, gali atšaukti tokį
imunitetą. Jeigu sprendimas susijęs su Bendrojo Teismo ar specializuoto
teismo nariu, Teismas sprendžia pasikonsultavęs su atitinkamu teismu.

Jei, Teismui atšaukus imunitetą, vienam iš jo teisėjų iškeliama
baudžiamoji byla, bet kurioje iš valstybių narių jis gali būti teisiamas
tik tokio teismo, kurio jurisdikcijai priklauso teisti aukščiausių
valstybės teismų teisėjus.

Protokolo dėl Europos Sąjungos privilegijų ir imunitetų 11–14 ir 17
straipsniai Europos Sąjungos Teisingumo Teismo teisėjams, generaliniams
advokatams, teismo kancleriui ir pranešėjų pavaduotojams taikomi
nepažeidžiant pirmesnėse pastraipose nustatytų nuostatų dėl teisėjų
imuniteto nuo jurisdikcijos.

4 straipsnis

Teisėjai negali eiti jokių politinių ar administracinių pareigų.

Jie negali turėti jokio kito mokamo ar nemokamo darbo, išskyrus
ypatingus atvejus, kai Taryba, spręsdama paprasta balsų dauguma, padaro
išimtį tuo klausimu.

Pradėdami eiti savo pareigas, jie iškilmingai pasižada per savo
kadenciją ir jai pasibaigus gerbti su savo pareigomis susijusius
įsipareigojimus, ypač savo pareigą sąžiningai ir apdairiai elgtis
nustoję eiti šias pareigas, sutikdami eiti tam tikras skiriamąsias
pareigas ar gauti tam tikrą naudą.

Bet kokios su šiomis nuostatomis susijusios abejonės sprendžiamos
Teisingumo Teismo sprendimu. Jeigu sprendimas susijęs su Bendrojo Teismo
ar specializuoto teismo nariu, Teismas sprendžia pasikonsultavęs su
atitinkamu teismu.

5 straipsnis

Išskyrus įprasto pakeitimo ar mirties atvejį, teisėjas savo pareigas
nustoja eiti, kai atsistatydina.

Atsistatydindamas teisėjas savo atsistatydinimo pareiškimą adresuoja
Teisingumo Teismo pirmininkui, kuris jį persiunčia Tarybos pirmininkui.
Tokiu būdu pranešus apie atsistatydinimą, teisėjo vieta tampa laisva.

Išskyrus tuos atvejus, kai taikomos 6 straipsnio nuostatos, teisėjas
lieka eiti savo pareigas tol, kol jas perima jį keičiantis teisėjas.

6 straipsnis

Teisėjas gali būti atleistas iš pareigų arba netekti teisės į pensiją ar
kitas vietoj jos mokamas išmokas tiktai tuo atveju, jei Teisingumo
Teismo teisėjų ir generalinių advokatų vieninga nuomone jis nebeatitinka
keliamų reikalavimų ar nevykdo su šiomis pareigomis susijusių
įsipareigojimų. Pats teisėjas tokiuose svarstymuose nedalyvauja. Jeigu
atitinkamas asmuo yra Bendrojo Teismo ar specializuoto teismo narys,
Teismas sprendžia pasikonsultavęs su atitinkamu teismu.

Teismo kancleris perduoda Teismo sprendimą Europos Parlamento
pirmininkui bei Komisijos pirmininkui ir praneša apie jį Tarybos
pirmininkui.

Priėmus sprendimą atleisti teisėją iš pareigų, teisėjo vieta tampa
laisva pranešus apie šį sprendimą Tarybos pirmininkui.

7 straipsnis

Teisėjas, turintis užimti Teismo nario, kurio kadencija dar nepasibaigė,
vietą, skiriamas likusiam to nario kadencijos laikui.

8 straipsnis

2–7 straipsnių nuostatos taikomos generaliniams advokatams.

II ANTRAŠTINĖ DALIS

TEISINGUMO TEISMO ORGANIZACINIAI KLAUSIMAI

9 straipsnis

Kas treji metai keičiant dalį teisėjų pakeičiama pusė teisėjų skaičiaus.
Jeigu teisėjų skaičius yra nelyginis, teisėjų, kurie pakeičiami,
skaičius yra, pakaitomis, pusei teisėjų skaičiaus artimiausias didesnis
skaičius ir pusei teisėjų skaičiaus artimiausias mažesnis skaičius.

Pirma dalis taip pat taikoma, kai kas trejus metus pakeičiama dalis
generalinių advokatų.

9a straipsnis

Teisingumo Teismo pirmininką ir pirmininko pavaduotoją teisėjai renka iš
savo tarpo trejų metų kadencijai. Jie gali būti perrenkami kitai kadencijai.

Pirmininko pavaduotojas procedūros reglamente nustatytomis sąlygomis
padeda pirmininkui. Jis pavaduoja pirmininką, jei šis negali vykdyti
savo pareigų arba jeigu pirmininko vieta yra laisva.

10 straipsnis

Teismo kancleris Teisingumo Teismui prisiekia savo pareigas atlikti
nešališkai ir sąžiningai bei saugoti Teismo pasitarimų slaptumą.

11 straipsnis

Tais atvejais, kai Teismo kancleris negali dalyvauti Teisingumo Teismo
posėdžiuose, Teismas pasirūpina, kad kanclerį pakeistų kitas asmuo.

12 straipsnis

Kad Teisingumo Teismas galėtų vykdyti savo funkcijas, jame dirbti
paskiriami pareigūnai ir kiti tarnautojai. Jie yra atskaitingi Teismo
kancleriui ir pavaldūs pirmininkui.

13 straipsnis

Teisingumo Teismo prašymu Europos Parlamentas ir Taryba spręsdami pagal
įprastą teisėkūros procedūrą gali numatyti skirti pranešėjo pavaduotojus
ir nustatyti jų tarnybos taisykles. Pranešėjo pavaduotojų gali būti
reikalaujama, laikantis procedūros reglamente nustatytų sąlygų,
dalyvauti Teismo pasirengime bylos nagrinėjimui ir bendradarbiauti su
teisėju pranešėju.

Pranešėjo pavaduotojai renkami iš asmenų, kurių nepriklausomumas nekelia
abejonių ir kurie turi reikalingą teisinę kvalifikaciją; juos skiria
Taryba, spręsdama paprasta balsų dauguma. Jie prieš Teismą prisiekia
vykdyti savo pareigas nešališkai ir sąžiningai bei saugoti Teismo
pasitarimų slaptumą.

14 straipsnis

Reikalaujama, kad teisėjai, generaliniai advokatai ir Teismo kancleris
gyventų ten, kur yra Teisingumo Teismo būstinė.

15 straipsnis

Teisingumo Teismo posėdžiai vyksta nuolat. Teismo atostogų trukmę
Teismas nustato atsižvelgdamas į veiklos reikmes.

16 straipsnis

Teisingumo Teismas sudaro iš trijų ir penkių teisėjų susidedančias
kolegijas. Teisėjai iš savo tarpo išsirenka kolegijų pirmininkus. Iš
penkių teisėjų sudarytų kolegijų pirmininkai renkami trejiems metams.
Jie gali būti perrenkami dar vienai kadencijai.

Didžiąją kolegiją sudaro penkiolika teisėjų. Jai pirmininkauja Teismo
pirmininkas. Didžiosios kolegijos nariai taip pat yra Teismo pirmininko
pavaduotojas ir, procedūros reglamente nustatytomis sąlygomis, trys
penkių teisėjų kolegijų pirmininkai ir kiti teisėjai.

Teismas posėdžiauja Didžiosios kolegijos sudėties, kai to reikalauja
bylos šalimi esanti valstybė narė ar Sąjungos institucija.

Teismas posėdžiauja visos sudėties, kai jame yra iškeliamos bylos pagal
Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 228 straipsnio 2 dalį, 245
straipsnio 2 dalį, 247 straipsnį ar 286 straipsnio 6 dalį.

Be to, tais atvejais, kai byla yra ypač svarbi, Teismas, išklausęs
generalinį advokatą, gali nuspręsti perduoti bylą visos sudėties Teismui.

17 straipsnis

Teisingumo Teismo sprendimai galioja tik tada, kai bylą svarstant
dalyvauja nelyginis jo narių skaičius.

Kolegijų, susidedančių iš trijų ar penkių teisėjų, sprendimai galioja
tik tada, kai juos priima trys teisėjai.

Didžiosios kolegijos sprendimai galioja tik tada, jei posėdyje dalyvauja
vienuolika teisėjų.

Visos sudėties Teismo sprendimai galioja tik tada, jei posėdyje
dalyvauja septyniolika teisėjų.

Jei vienas iš kolegijos teisėjų posėdyje dalyvauti negali, laikantis
procedūros reglamente nustatytų sąlygų, jame dalyvauti gali būti
paprašyta kitos kolegijos teisėjo.

18 straipsnis

Nė vienam iš teisėjų ar generalinių advokatų neleidžiama dalyvauti
nagrinėjant bylas, kuriose jie anksčiau yra dalyvavę kaip atstovai ar
patarėjai, ar gynę vienos iš šalių interesus arba į kurias jie buvo
pakviesti pasisakyti kaip teismo ar tyrimo komisijos nariai ar kitas
pareigas einantys asmenys.

Jei dėl kokių nors ypatingų priežasčių teisėjas ar generalinis advokatas
mano, kad jam nederėtų dalyvauti sprendžiant ar nagrinėjant tam tikrą
bylą, jis apie tai praneša pirmininkui. Jei dėl kokių nors ypatingų
priežasčių pirmininkas mano, kad teisėjas ar generalinis advokatas
neturėtų dalyvauti nagrinėjant tam tikrą bylą ar teikti išvadą joje, jis
apie tai praneša tokiam teisėjui ar generaliniam advokatui.

Bet kokios kliūtys, iškylančios taikant šio straipsnio nuostatas,
šalinamos Teisingumo Teismo sprendimu.

Nė viena iš bylos šalių negali prašyti, kad būtų pakeista Teismo ar
vienos iš jo kolegijų sudėtis dėl kurio nors teisėjo pilietybės ar dėl
to, kad Teisme ar kolegijose nėra tos bylos šalies pilietybės teisėjo.

III ANTRAŠTINĖ DALIS

TEISINGUMO TEISMO PROCESO TVARKA

19 straipsnis

Valstybėms narėms ir Sąjungos institucijoms Teisingumo Teisme atstovauja
kiekvienai bylai skiriamas atstovas; atstovui gali padėti patarėjas arba
advokatas.

Lygiai taip pat yra atstovaujama valstybėms, kurios nėra narės, tačiau
yra Europos ekonominės erdvės susitarimo šalys, ir tame susitarime
nurodytai ELPA priežiūros institucijai.

Kitoms bylų šalims turi atstovauti advokatas.

Bylos šaliai Teisme gali atstovauti tik advokatas, turintis leidimą
verstis advokato praktika valstybės narės ar kitos valstybės, kuri yra
Europos ekonominės erdvės susitarimo šalis, teisme.

Tokie atstovai, patarėjai ir advokatai, dalyvaujantys bylas nagrinėjant
Teisme, naudojasi būtinomis teisėmis ir imunitetais, įgalinančiais juos
nepriklausomai vykdyti savo pareigas, laikantis procedūros reglamente
nustatytų sąlygų.

Bylas nagrinėjant dalyvaujančių patarėjų ir advokatų atžvilgiu, Teismas,
laikydamasis procedūros reglamente nustatytų sąlygų, naudojasi teismams
paprastai suteikiamais įgaliojimais.

Universiteto dėstytojai, kurie yra vienos iš valstybių narių piliečiai
ir kuriems jų teisės aktai suteikia atstovavimo teisę teisme, Teisme
naudojasi tokiomis pat teisėmis, kurias šis straipsnis suteikia advokatams.

20 straipsnis

Teisingumo Teismo procesą sudaro dvi dalys: rašytinė ir žodinė.

Rašytinę proceso dalį sudaro procesą pradedantys ir kiti pareiškimai,
gynybos argumentai bei pastabos, perduodami bylos šalims ir Sąjungos
institucijoms, kurių sprendimai yra ginčijami, taip pat atsakymai į
juos, jei tokių esama, bei visi patvirtinamieji raštai ir dokumentai
arba jų patvirtinti nuorašai.

Visus šiuos pranešimus procedūros reglamente nustatyta tvarka ir laiku
perduoda Teismo kancleris.

Žodinę proceso dalį sudaro atstovų, patarėjų ir advokatų išklausymas,
generalinio advokato išvados, taip pat prireikus liudytojų ir ekspertų
išklausymas Teisme.

Tais atvejais, kai Teismas mano, kad byla neiškelia naujo teisės
klausimo, jis gali, išklausęs generalinį advokatą, nuspręsti, jog byla
turi būti sprendžiama be generalinio advokato pateiktos išvados.

21 straipsnis

Bylos Teisme keliamos pareiškiant ieškinį, pateikiamą Teismo kancleriui.
Ieškinyje nurodoma pareiškėjo vardas, pavardė ar pavadinimas ir
nuolatinis adresas, bei ieškinį pasirašiusiojo apibūdinimas, taip pat
atsakovo ar atsakovų vardas, pavardė ar pavadinimas, ginčo dalykas,
reikalavimai bei pagrindų, kuriais remiamasi ieškinyje, santrauka.

Jei reikia, prie ieškinio pridedamas aktas, kurį prašoma paskelbti
negaliojančiu, o Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 265 straipsnyje
nurodytomis aplinkybėmis – dokumentai, patvirtinantys datą, kada,
laikantis to straipsnio, atitinkamos institucijos buvo paprašyta priimti
sprendimą. Jei prie ieškinio dokumentai nėra pridėti, Teismo kancleris
paprašo suinteresuotos šalies pateikti juos per protingą terminą, tačiau
tokiu atveju šaliai tuos dokumentus pateikus nustatytam terminui jau
pasibaigus, jos teisės iškelti bylą nenustoja galiojusios.

22 straipsnis

Byla, kuriai taikomas EAEB sutarties 18 straipsnis, Teisingumo Teismui
pateikiama adresuojant apeliacinį skundą Teismo kancleriui.
Apeliaciniame skunde nurodoma pareiškėjo vardas, pavardė ar pavadinimas,
nuolatinis adresas ir skundą pasirašiusiojo apibūdinimas, taip pat
apskundžiamas sprendimas, šalių, prieš kurias paduodamas apeliacinis
skundas, vardai, pavardės ar pavadinimai, ginčo dalykas, reikalavimai
bei pagrindų, kuriais remiamasi apeliaciniame skunde, santrauka.

Prie apeliacinio skundo pridedama patvirtinta ginčijamo Arbitražo
komiteto sprendimo kopija.

Teismui atmetus apeliacinį skundą, Arbitražo komiteto sprendimas tampa
galutinis.

Teismui panaikinus Arbitražo komiteto sprendimą, vienos iš bylos šalių
iniciatyva byla prireikus gali būti atnaujinta Arbitražo komitete. Jis
teisės klausimais laikosi Teismo priimtų sprendimų.

23 straipsnis

Bylose, kurioms taikomas Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 267
straipsnis, valstybės narės teismas Teisingumo Teismui praneša apie
sprendimą, kuriuo bylos nagrinėjimas sustabdomas, o byla perduodama
Teisingumo Teismui. Po to Teismo kancleris apie tokį sprendimą praneša
bylos šalims, valstybėms narėms ir Komisijai bei Sąjungos institucijai,
įstaigai ar organui, priėmusiam teisės aktą, kurio galiojimas ar
aiškinimas yra ginčijami.

Bylos šalys, valstybės narės, Komisija ir tam tikrais atvejais Sąjungos
institucija, įstaiga ar organas, priėmęs teisės aktą, kurio galiojimas
ar aiškinimas yra ginčijami, turi teisę per du mėnesius nuo tokio
pranešimo pateikimo pateikti Teismui pareiškimus ar rašytines pastabas.

Be to, bylose, kurioms taikomas Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo
267 straipsnis, Teismo kancleris apie nacionalinio teismo sprendimą taip
pat praneša valstybėms, kurios nėra narės, tačiau yra Europos ekonominės
erdvės susitarimo šalys, ir tame susitarime nurodytai ELPA priežiūros
institucijai, kurios gali per du mėnesius nuo tokio pranešimo, kai byla
yra susijusi su viena iš to susitarimo taikymo sričių, pateikti Teismui
pareiškimus ar rašytines pastabas.

Kai Tarybos ir vienos ar kelių valstybių, kurios nėra narės, sudarytame
susitarime dėl konkretaus reguliavimo dalyko numatyta, kad toms
valstybėms turi būti suteikta teisė pateikti pareiškimus arba rašytines
pastabas, kai valstybės narės teismas perduoda klausimą, kuris patenka į
susitarimo taikymo sritį, Teisingumo Teismui priimti prejudicinį
sprendimą, apie nacionalinio teismo sprendimą tuo klausimu taip pat
pranešama atitinkamoms valstybėms, kurios nėra narės. Tos valstybės gali
pateikti Teismui pareiškimus arba rašytines pastabas per du mėnesius nuo
tokio pranešimo dienos.

23a straipsnis (1) <#ntr1-C_2016202LT.01021001-E0001>

Procedūros reglamente gali būti numatyta pagreitinta procedūra, o
prašymų priimti prejudicinius sprendimus, susijusius su laisvės, saugumo
ir teisingumo erdve, atvejais – sprendimo priėmimo skubos tvarka procedūra.

Šiose procedūrose gali būti numatytas trumpesnis nei 23 straipsnyje
numatytas pareiškimų arba rašytinių pastabų pateikimo terminas ir,
nukrypstant nuo 20 straipsnio ketvirtosios pastraipos, – generalinio
advokato išvados nepateikimas.

Be to, sprendimo priėmimo skubos tvarka procedūroje gali būti numatyta,
kad ribojama, kurioms šalims ir kitiems suinteresuotiesiems asmenims,
nurodytiems 23 straipsnyje, leidžiama pateikti pareiškimus arba
rašytines pastabas, o ypatingos skubos atvejais – kad praleidžiama
rašytinė proceso dalis.

24 straipsnis

Teisingumo Teismas gali reikalauti, kad bylos šalys pateiktų visus
Teismo pageidaujamus dokumentus ir informaciją. Atsisakymas tai daryti
yra oficialiai užregistruojamas.

Teismas taip pat gali reikalauti, kad valstybės narės ir institucijos,
įstaigos ar organai, kurios nėra bylos šalys, pateiktų visą informaciją,
Teismo manymu, būtiną nagrinėjant tą bylą.

25 straipsnis

Teisingumo Teismas gali bet kuriuo metu patikėti bet kuriam asmeniui,
organui, valdžios institucijai, komitetui ar kitai jo pasirinktai
organizacijai pateikti eksperto išvadas.

26 straipsnis

Liudytojai gali būti apklausiami laikantis procedūros reglamente
nustatytų sąlygų.

27 straipsnis

Neatvykusių liudytojų atžvilgiu Teisingumo Teismas naudojasi galiomis,
paprastai suteikiamomis teismams, ir tokiems liudytojams gali skirti
pinigines baudas laikantis procedūros reglamente nustatytų sąlygų.

28 straipsnis

Liudytojai ir ekspertai parodymus gali duoti davę priesaiką, kurios
formą ir pobūdį nustato procedūros reglamentas arba liudytojo ar
eksperto šalies teisės aktai.

29 straipsnis

Teisingumo Teismas gali priimti nutartį, kad liudytojai ar ekspertai
parodymus teisminei institucijai duotų savo nuolatinėje gyvenamojoje
vietoje.

Tokia nutartis siunčiama vykdyti kompetentingai teismo institucijai
laikantis procedūros reglamente nurodytų sąlygų. Dokumentai, parengti
vykdant teisinės pagalbos prašymą, jam grąžinami tomis pačiomis sąlygomis.

Teismas padengia su tuo susijusias išlaidas, tačiau tai neapriboja jo
teisės prireikus paskirti tas išlaidas bylos šalims.

30 straipsnis

Valstybė narė bet kokį liudytojo ar eksperto priesaikos pažeidimą
vertina taip, lyg jis būtų padarytas liudijant tos valstybės teisme,
kurio jurisdikcijai priklauso civilinių bylų nagrinėjimas. Teisingumo
Teismo prašymu atitinkama valstybė narė iškelia pažeidėjui bylą savo
kompetentingame teisme.

31 straipsnis

Teismo posėdžiai yra vieši, nebent Teisingumo Teismas dėl svarbių
priežasčių savo iniciatyva ar bylos šalių prašymu priima kitokį sprendimą.

32 straipsnis

Posėdžio metu Teisingumo Teismas gali apklausti ekspertus, liudytojus ir
pačias bylos šalis, tačiau pastarosios kreiptis į Teismą gali tik per
savo atstovus.

33 straipsnis

Visi posėdžiai protokoluojami, protokolus pasirašo pirmininkas ir Teismo
kancleris.

34 straipsnis

Pirmininkas sudaro posėdžių tvarkaraštį.

35 straipsnis

Teisingumo Teismo pasitarimai yra ir išlieka slapti.

36 straipsnis

Sprendimuose nurodomos priežastys, kuriomis jie yra grindžiami. Juose
nurodomos pasitarimuose dalyvavusių teisėjų pavardės.

37 straipsnis

Sprendimus pasirašo pirmininkas ir Teismo kancleris. Jie perskaitomi
viešame Teismo posėdyje.

38 straipsnis

Teisingumo Teismas sprendžia bylinėjimosi išlaidų klausimą.

39 straipsnis

Teisingumo Teismo pirmininkas, pasinaudodamas sumarine bylos nagrinėjimo
tvarka, kuri nustatoma procedūros reglamentu ir kuri tiek, kiek būtina,
gali skirtis nuo kai kurių šio Statuto taisyklių, pateiktų pareiškimų
atžvilgiu gali priimti nutarimą sustabdyti akto taikymą, kaip numatyta
Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 278 straipsnyje ir EAEB sutarties
157 straipsnyje, arba paskirti laikinąsias apsaugos priemones pagal
Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 279 straipsnį, arba sustabdyti
priverstinį sprendimo vykdymą laikantis Sutarties dėl Europos Sąjungos
veikimo 299 straipsnio ketvirtosios pastraipos ar EAEB sutarties 164
straipsnio trečiosios pastraipos.

Pirmojoje pastraipoje nurodytus įgaliojimus laikantis procedūros
reglamente nustatytų sąlygų gali vykdyti Teisingumo Teismo pirmininko
pavaduotojas.

Tais atvejais, kai pirmininkas ir pirmininko pavaduotojas negali vykdyti
savo pareigų, laikantis procedūros reglamente nustatytų sąlygų juos
pakeičia kitas teisėjas.

Pirmininko arba jį pakeitusio teisėjo nutartis yra negalutinė ir jokiu
būdu nekliudo Teismo bylos nagrinėjimui iš esmės.

40 straipsnis

Valstybės narės ir Sąjungos institucijos gali įstoti į Teisingumo Teisme
nagrinėjamas bylas.

Tokia pat teise gali pasinaudoti ir Sąjungos įstaigos ir organai bei
kiti asmenys, galintys įrodyti suinteresuotumą Teismui pateiktos bylos
baigtimi. Fiziniai ar juridiniai asmenys negali įstoti į bylas tarp
valstybių narių, Sąjungos institucijų arba valstybių narių ir Sąjungos
institucijų.

Nepažeisdamos antrosios pastraipos, valstybės, kurios nėra narės, tačiau
yra Europos ekonominės erdvės susitarimo šalys, ir tame susitarime
nurodyta ELPA priežiūros institucija gali įstoti į Teisme nagrinėjamas
bylas, kai jos yra susijusios su viena iš to susitarimo taikymo sričių.

Prašyme įstoti į bylą nurodomi paaiškinimai gali būti pateikiami tik
vienos iš šalių reikalavimams paremti.

41 straipsnis

Tais atvejais, kai atsakovas nepateikia rašytinių gynybos argumentų po
to, kai nustatyta tvarka to buvo pareikalauta, Teismo sprendimas tos
bylos šalies nenaudai priimamas už akių. Protestą dėl tokio sprendimo
galima paduoti per vieną mėnesį nuo jo pranešimo dienos. Protestas
negali sustabdyti atsakovui jo nenaudai už akių priimto sprendimo
vykdymo, išskyrus tuos atvejus, kai Teisingumo Teismas priima kitokį
sprendimą.

42 straipsnis

Valstybės narės, Sąjungos institucijos, įstaigos ir organai bei visi
kiti fiziniai ar juridiniai asmenys gali procedūros reglamente
nustatytais atvejais ir sąlygomis iškelti trečiojo asmens bylą, kad
užginčytų sprendimą, priimtą jiems nedalyvaujant, jei toks sprendimas
pažeidžia jų teises.

43 straipsnis

Iškilus abejonių dėl sprendimo esmės ar apimties, Teisingumo Teismas bet
kurios iš bylos šalių ar suinteresuotos Sąjungos institucijos prašymu
pateikia reikiamus paaiškinimus.

44 straipsnis

Prašymas peržiūrėti priimtą sprendimą gali būti pateiktas Teisingumo
Teismui tik nustačius tokio pobūdžio faktą, kuris gali būti laikomas
lemiamu veiksniu ir kuris priimant sprendimą nebuvo žinomas nei Teismui,
nei bylos šaliai, reikalaujančiai sprendimą peržiūrėti.

Bylos peržiūrėjimas pradedamas Teismo sprendimu, kuriuo aiškiai
nurodomas naujo fakto buvimas, pripažįstama, jog tas faktas yra tokio
pobūdžio, kad bylą būtų galima nagrinėti iš naujo, bei paskelbiama, jog
tuo pagrindu prašymas yra priimtinas.

Prašyti peržiūrėti bylą nebegalima praėjus 10 metų nuo sprendimo priėmimo.

45 straipsnis

Terminų pratęsimas dėl nuotolių nustatomas procedūros reglamentu.

Vienai iš šalių praleidus nustatytą terminą, jos teisių tai neapriboja,
jei tik ji įrodo, kad taip atsitiko dėl aplinkybių, kurių nebuvo galima
numatyti ar dėl force majeure.

46 straipsnis

Bylos prieš Sąjungą su deliktine atsakomybe susijusiais klausimais
nebekeliamos praėjus penkeriems metams po tokio įvykio, dėl kurio norima
bylą iškelti. Ieškinio senaties terminas nutraukiamas, jei pradedamas
procesas Teisingumo Teisme arba jei prieš iškeliant tokią bylą
nukentėjusioji šalis paduoda prašymą atitinkamai Sąjungos institucijai.
Pastaruoju atveju byla turi būti iškelta per Sutarties dėl Europos
Sąjungos veikimo 263 straipsnyje nustatytą dviejų mėnesių laikotarpį;
tam tikrais atvejais taikomos Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 265
straipsnio antrosios pastraipos nuostatos.

Šis straipsnis taip pat taikomas ieškiniams prieš Europos centrinį banką
dėl deliktinės atsakomybės.

IV ANTRAŠTINĖ DALIS

BENDRASIS TEISMAS

47 straipsnis

9 straipsnio pirmoji pastraipa, 9a straipsnis, 14 ir 15 straipsniai, 17
straipsnio pirmoji, antroji, ketvirtoji ir penktoji pastraipos bei
18 straipsnis taikomi Bendrajam Teismui ir jo nariams.

3 straipsnio ketvirtoji pastraipa ir 10, 11 bei 14 straipsniai taikomi
mutatis mutandis Bendrojo Teismo kancleriui.

48 straipsnis

Bendrąjį Teismą sudaro:

a)

	

nuo 2015 m. gruodžio 25 d. – 40 teisėjų;

b)

	

nuo 2016 m. rugsėjo 1 d. – 47 teisėjai;

c)

	

nuo 2019 m. rugsėjo 1 d. – du teisėjai iš kiekvienos valstybės narės.

49 straipsnis

Bendrojo Teismo nariai gali būti kviečiami atlikti generalinio advokato
užduotį.

Generalinio advokato pareiga – viešame posėdyje visiškai nešališkai ir
nepriklausomai teikti motyvuotą išvadą dėl tam tikrų Bendrajam Teismui
pateiktų bylų, stengiantis Bendrajam Teismui padėti atlikti savo uždavinį.

Tokių bylų parinkimo kriterijai, taip pat generalinių advokatų skyrimo
tvarka nustatoma Bendrojo Teismo procedūros reglamente.

Teismo narys, pakviestas byloje atlikti generalinio advokato užduotį,
negali dalyvauti priimant tos bylos sprendimą.

50 straipsnis

Bendrasis Teismas posėdžiauja iš trijų ar penkių teisėjų susidedančiose
kolegijose. Teisėjai iš savo tarpo išsirenka kolegijų pirmininkus. Iš
penkių teisėjų sudarytų kolegijų pirmininkai renkami trejiems metams.
Jie gali būti perrenkami dar vienai kadencijai.

Kolegijų sudėtį ir bylų paskirstymą joms reglamentuoja procedūros
reglamentas. Tam tikrais procedūros reglamente reglamentuojamais
atvejais Bendrasis Teismas gali posėdžiauti visos sudėties arba jį gali
sudaryti vienas teisėjas.

Procedūros reglamente taip pat gali būti nustatyta, kad Bendrasis
Teismas jame nurodytais atvejais ir sąlygomis gali posėdžiauti
Didžiosios kolegijos sudėties.

51 straipsnis

Nukrypstant nuo Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 256 straipsnio
1 dalyje nustatytos taisyklės, tik Teisingumo Teismas turi jurisdikciją
ieškiniams, nurodytiems Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 263 ir
265 straipsniuose, kai juos pareiškia valstybė narė dėl:

a)

	

Europos Parlamento ar Tarybos, arba abiejų šių institucijų, jei jos
veikia bendrai, veiksmo ar neveikimo, išskyrus:

—

	

sprendimus, kuriuos Taryba priima pagal Sutarties dėl Europos Sąjungos
veikimo 108 straipsnio 2 dalies trečiąją pastraipą;

—

	

Tarybos aktus, priimtus pagal Tarybos reglamentą dėl prekybos apsaugos
priemonių, kaip apibrėžta Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 207
straipsnyje;

—

	

Tarybos aktus, priimtus Tarybai naudojantis įgyvendinimo įgaliojimais
pagal Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 291 straipsnio 2 dalį;

b)

	

Komisijos veiksmo ar neveikimo pagal Sutarties dėl Europos Sąjungos
veikimo 331 straipsnio 1 dalį.

Tik Teisingumo Teismas taip pat turi jurisdikciją tuose pačiuose
straipsniuose nurodytiems ieškiniams, kai juos pareiškia Sąjungos
institucija dėl Europos Parlamento, Tarybos, abiejų šių institucijų, jei
jos veikia bendrai, arba Komisijos veiksmo ar neveikimo, arba kai juos
pareiškia Sąjungos institucija dėl Europos centrinio banko veiksmo ar
neveikimo.

52 straipsnis

Teisingumo Teismo pirmininkas ir Bendrojo Teismo pirmininkas bendru
sutarimu nustato sąlygas, kuriomis Teismui priskirti pareigūnai ir kiti
tarnautojai teikia savo paslaugas Bendrajam Teismui, kad šis galėtų
veikti. Tam tikri pareigūnai ar kiti tarnautojai yra atskaitingi
Bendrojo Teismo kancleriui ir pavaldūs Bendrojo Teismo pirmininkui.

53 straipsnis

Bendrojo Teismo procesą reglamentuoja III antraštinė dalis.

Papildomos ir išsamesnės nuostatos, kurių gali prireikti, nustatomos
procedūros reglamente. Kad būtų atsižvelgta į bylinėjimosi intelektinės
nuosavybės srityje ypatybes, procedūros reglamente gali būti nukrypstama
nuo 40 straipsnio ketvirtosios pastraipos ir 41 straipsnio.

Nepaisant 20 straipsnio ketvirtosios pastraipos, generalinis advokatas
gali teikti rašytinę motyvuotą išvadą.

54 straipsnis

Tais atvejais, kai ieškinys ar kiti procesiniai dokumentai, skirti
Bendrajam Teismui, per klaidą pateikiami Teisingumo Teismo kancleriui,
tas kancleris juos nedelsdamas perduoda Bendrojo Teismo kancleriui; taip
pat tais atvejais, kai ieškinys ar kiti procesiniai dokumentai, skirti
Teisingumo Teismui, per klaidą pateikiami Bendrojo Teismo kancleriui,
tas kancleris juos nedelsdamas perduoda Teisingumo Teismo kancleriui.

Tais atvejais, kai Bendrasis Teismas nustato, kad bylos nagrinėjimas ir
sprendimas priklauso ne jo, o Teisingumo Teismo jurisdikcijai, tą bylą
jis perduoda Teisingumo Teismui; panašiai, kai Teisingumo Teismas
nustato, kad byla priklauso ne jo, o Bendrojo Teismo jurisdikcijai, tą
bylą jis perduoda Bendrajam Teismui, o tas teismas negali atsisakyti
savo jurisdikcijos.

Tais atvejais, kai Teisingumo Teismo ir Bendrojo Teismo žinion patenka
bylos, kuriose siekiama to paties reikalavimo patenkinimo, keliamas tas
pats išaiškinimo klausimas arba ginčijamas to paties akto galiojimas,
Bendrasis Teismas, išklausęs bylos šalis, gali sustabdyti jam pateiktą
bylą iki tol, kol Teisingumo Teismas priims sprendimą, arba, jei
ieškinys pareikštas pagal Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 263
straipsnį, gali atsisakyti jurisdikcijos, kad Teisingumo Teismas priimtų
sprendimą dėl tokių ieškinių. Tomis pačiomis aplinkybėmis Teisingumo
Teismas taip pat gali nuspręsti sustabdyti jam pateiktą bylą; tuo atveju
Bendrajam Teismui pateikta byla tęsiama.

Tuo atveju, jei valstybė narė ir Sąjungos institucija ginčija tą patį
aktą, Bendrasis Teismas atsisako jurisdikcijos, kad sprendimą dėl tų
ieškinių galėtų priimti Teisingumo Teismas.

55 straipsnis

Galutinius Bendrojo Teismo sprendimus, tik iš dalies išsprendžiančius
esminius klausimus arba išsprendžiančius procesinius klausimus,
susijusius su kompetencijos trūkumu ar nepriimtinumu grindžiamu
paaiškinimu, Bendrojo Teismo kancleris praneša visoms bylos šalims, taip
pat valstybėms narėms ir Sąjungos institucijoms, net jeigu jos ir
neįstojo į Bendrojo Teismo nagrinėjamą bylą.

56 straipsnis

Apeliacinį skundą Teisingumo Teismui galima paduoti per du mėnesius nuo
apskundžiamo sprendimo pranešimo dėl Bendrojo Teismo galutinių sprendimų
ir to Teismo sprendimų, tik iš dalies išsprendžiančių esminius klausimus
arba išsprendžiančių procesinius klausimus, susijusius su kompetencijos
trūkumu ar nepriimtinumu grindžiamu paaiškinimu.

Tokį apeliacinį skundą gali paduoti bet kuri pagal visus savo
reikalavimus arba jų dalį bylą pralaimėjusi šalis. Tačiau įstojusios į
bylą šalys, išskyrus valstybes nares ir Sąjungos institucijas,
apeliacinį skundą gali paduoti tik tais atvejais, kai Bendrojo Teismo
sprendimas joms turi tiesioginės įtakos.

Išskyrus bylas, susijusias su Sąjungos ir jų tarnautojų ginčais,
apeliacinį skundą taip pat gali paduoti valstybės narės ir Sąjungos
institucijos, neįstojusios į Bendrojo Teismo nagrinėjamą bylą. Tokių
valstybių narių ir Sąjungos institucijų padėtis yra tokia pat, kaip ir
pirmoje instancijoje į bylą įstojusių valstybių narių ar institucijų.

57 straipsnis

Kiekvienas asmuo, kurio prašymą įstoti į bylą Bendrasis Teismas atmetė,
per dvi savaites nuo pranešimo apie prašymą atmetantį sprendimą gali
paduoti apeliacinį skundą Teisingumo Teismui.

Bylos šalys bet kurį Bendrojo Teismo sprendimą, priimtą vadovaujantis
Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 278 ar 279 straipsniu arba 299
straipsnio ketvirtąja pastraipa arba EAEB sutarties 157 straipsniu arba
164 straipsnio trečiąja pastraipa, Teisingumo Teismui gali apskųsti per
du mėnesius nuo pranešimo apie juos dienos.

Šio straipsnio pirmose dviejose pastraipose paminėtas apeliacinis
skundas nagrinėjamas ir sprendžiamas 39 straipsnyje nustatyta tvarka.

58 straipsnis

Apeliacinis skundas Teisingumo Teismui paduodamas tik teisės klausimais.
Jis gali būti paduodamas dėl Bendrojo Teismo kompetencijos trūkumo, dėl
jo padaryto teismo proceso tvarkos pažeidimo, neigiamai paveikusio
apelianto interesus, taip pat dėl Bendrojo Teismo padaryto Sąjungos
teisės pažeidimo.

Apeliacinis skundas negali būti paduotas vien dėl bylinėjimosi išlaidų
dydžio ar šalies, kuriai buvo priteista jas atlyginti.

59 straipsnis

Tais atvejais, kai paduodamas apeliacinis skundas dėl Bendrojo Teismo
sprendimo, procesas Teisingumo Teisme susideda iš rašytinės ir žodinės
dalių. Procedūros reglamente nustatytomis sąlygomis Teisingumo Teismas,
išklausęs generalinį advokatą ir bylos šalis, gali nuspręsti atsisakyti
žodinės proceso dalies.

60 straipsnis

Nepažeidžiant Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 278 bei 279
straipsnių ir EAEB sutarties 157 straipsnio, sprendimo vykdymas dėl
apeliacinio skundo nesustabdomas.

Nukrypstant nuo Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 280 straipsnio,
Bendrojo Teismo sprendimai, skelbiantys reglamentą negaliojančiu,
įsigalioja tik pasibaigus šio Statuto 56 straipsnio pirmojoje
pastraipoje nurodytam laikotarpiui arba, jeigu per tą laikotarpį
paduodamas apeliacinis skundas, nuo apeliacinio skundo atmetimo dienos,
tačiau nepažeidžiant bylos šalies teisės, vadovaujantis Sutarties dėl
Europos Sąjungos veikimo 278 ir 279 straipsniais ar EAEB sutarties
157 straipsniu, kreiptis į Teisingumo Teismą dėl negaliojančiu paskelbto
reglamento galiojimo sustabdymo arba dėl kitos laikinosios apsaugos
priemonės nustatymo.

61 straipsnis

Jei apeliacinis skundas yra pagrįstas, Teisingumo Teismas Bendrojo
Teismo sprendimą panaikina. Jis gali pats paskelbti galutinį sprendimą,
jei toje bylos stadijoje tai galima daryti, arba grąžinti bylą Bendrajam
Teismui.

Grąžinus bylą Bendrajam Teismui, Teisingumo Teismo sprendimas teisės
klausimais tam teismui yra privalomas.

Kai valstybės narės ar Sąjungos institucijos, neįstojusios į Bendrojo
Teismo nagrinėjamą bylą, apeliacinis skundas yra pagrįstas, Teisingumo
Teismas, jei mano, kad tai būtina, gali nurodyti, kurie panaikinto
Bendrojo Teismo sprendimo padariniai bylos šalims yra laikomi galutiniais.

62 straipsnis

Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 256 straipsnio 2 bei 3 dalyse
nustatytais atvejais, kai pirmasis generalinis advokatas mano, jog
gresia didelis pavojus Sąjungos teisės vienovei ar darnai, jis gali
pasiūlyti, Teisingumo Teismui peržiūrėti Bendrojo Teismo sprendimą.

Pasiūlymas turi būti pateiktas per mėnesį nuo Bendrojo Teismo sprendimo
priėmimo. Per mėnesį nuo pirmojo generalinio advokato pateikto pasiūlymo
gavimo Teisingumo Teismas nusprendžia, ar sprendimas turėtų būti
peržiūrėtas.

62a straipsnis

Teisingumo Teismas sprendimą dėl klausimų, kurie turi būti peržiūrėti
skubos tvarka, priima vadovaudamasis Bendrojo Teismo perduota bylos
medžiaga.

Šio statuto 23 straipsnyje nurodyti subjektai ir Sutarties dėl Europos
Sąjungos veikimo 256 straipsnio 2 dalyje nustatytais atvejais bylos
šalys Bendrajame Teisme turi teisę per tam tikslui numatytą laikotarpį
Teisingumo Teismui pateikti pareiškimą ar rašytines pastabas, susijusius
su klausimais, kurie turi būti peržiūrėti.

Prieš priimdamas sprendimą Teisingumo Teismas gali nuspręsti pradėti
žodinį procesą.

62b straipsnis

Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 256 straipsnio 2 dalyje
nustatytais atvejais, nepažeidžiant Sutarties dėl Europos Sąjungos
veikimo 278 ir 279 straipsnių, pasiūlymai dėl sprendimų peržiūrėjimo ir
sprendimai pradėti peržiūrėjimo procedūrą neturi stabdančio poveikio.
Jei Teisingumo Teismas nustato, kad Bendrojo Teismo sprendimas turi
įtakos Sąjungos teisės vienovei ar darnumui, jis grąžina bylą Bendrajam
Teismui, kuriam Teisingumo Teismo sprendimas teisės klausimais yra
privalomas; Teisingumo Teismas gali nurodyti, kurie Bendrojo Teismo
sprendimo padariniai ginčo šalims yra laikomi galutiniais. Tačiau jeigu,
atsižvelgiant į peržiūrėjimo rezultatus, ginčo sprendimas kyla iš
nustatytų faktų, kuriais buvo pagrįstas Bendrojo Teismo sprendimas,
Teisingumo Teismas priima galutinį sprendimą.

Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 256 straipsnio 3 dalyje
numatytais atvejais, nesant pasiūlymų dėl peržiūrėjimo ar sprendimų
pradėti peržiūrėjimo procedūrą, Bendrojo Teismo atsakymas (-ai) į jam
pateiktus klausimus įsigalioja pasibaigus 62 straipsnio antroje
pastraipoje tam tikslui nustatytiems terminams. Jei būtų pradėta
peržiūrėjimo procedūra, peržiūrėtas (-i) atsakymas (-ai) įsigalioja po
procedūros, nebent Teisingumo Teismas nusprendžia kitaip. Jei Teisingumo
Teismas nustato, kad Bendrojo Teismo sprendimas turi įtakos Sąjungos
teisės vienovei ar darnumui, Teisingumo Teismo atsakymas į peržiūrėtus
klausimus pakeičia Bendrojo Teismo atsakymą.

IVa ANTRAŠTINĖ DALIS

SPECIALIZUOTI TEISMAI

62c straipsnis

Nuostatos dėl pagal Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 257 straipsnį
įsteigtų specializuotų teismų jurisdikcijos, sudėties, organizavimo ir
procedūros pateikiamos šio Statuto priede.

Europos Parlamentas ir Taryba, spręsdami pagal Sutarties dėl Europos
Sąjungos veikimo 257 straipsnį, gali papildyti specializuotus teismus ad
interim teisėjais, laikinai pakeisiančiais nesančius teisėjus, kurie,
nors ir nėra tapę visiškai neįgalūs, ilgą laiką negali dalyvauti
nagrinėjant bylas. Tokiu atveju Europos Parlamentas ir Taryba nustato
sąlygas, kuriomis skiriami ad interim teisėjai, jų teises ir pareigas,
tvarką, pagal kurią jie vykdo savo pareigas, ir aplinkybes, kuriomis
nustoja jas eiti.

V ANTRAŠTINĖ DALIS

BAIGIAMOSIOS NUOSTATOS

63 straipsnis

Teisingumo Teismo ir Bendrojo Teismo procedūros reglamentuose
pateikiamos visos šiam Statutui taikyti ir prireikus jam papildyti
būtinos nuostatos.

64 straipsnis

Taryba vieningai priimtu reglamentu nustato kalbų vartojimą Europos
Sąjungos Teisingumo Teisme reglamentuojančias taisykles. Šis reglamentas
priimamas Teisingumo Teismo prašymu ir pasikonsultavus su Komisija ir
Europos Parlamentu arba Komisijos pasiūlymu ir pasikonsultavus su
Teisingumo Teismu ir Europos Parlamentu.

Kol bus priimtos tos taisyklės, toliau taikomos kalbų vartojimą
reglamentuojančios Teisingumo Teismo ir Bendrojo Teismo procedūros
reglamentų nuostatos. Nukrypstant nuo Sutarties dėl Europos Sąjungos
veikimo 253 ir 254 straipsnių, tos nuostatos gali būti keičiamos ar
panaikinamos tik Tarybai vieningai patvirtinus.

I PRIEDAS

EUROPOS SĄJUNGOS TARNAUTOJŲ TEISMAS

1 straipsnis

Europos Sąjungos tarnautojų teismo (toliau – Tarnautojų teismas)
jurisdikcijai priklauso pirmąja instancija nagrinėti Sąjungos ir jos
tarnautojų ginčus, nurodytus Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 270
straipsnyje, įskaitant visų organų bei tarnybų ir jų tarnautojų ginčus,
kurių atžvilgiu jurisdikcija suteikiama Europos Sąjungos Teisingumo Teismui.

2 straipsnis

1.   Tarnautojų teismą sudaro septyni teisėjai. Teisingumo Teismo
prašymu Taryba kvalifikuota balsų dauguma gali padidinti teisėjų skaičių.

Teisėjai skiriami šešerių metų laikotarpiui. Baigę kadenciją teisėjai
gali būti paskiriami kitai kadencijai.

Į kiekvieną laisvą teisėjo vietą šešerių metų laikotarpiui skiriamas
kitas teisėjas.

2.   Šalia 1 dalies pirmojoje pastraipoje nurodytų teisėjų skiriami ad
interim teisėjai, kad laikinai eitų pareigas tų teisėjų, kurie, nors ir
nėra tapę visiškai neįgalūs, ilgą laiką negali dalyvauti nagrinėjant bylas.

3 straipsnis

1.   Teisėjus skiria Taryba, laikydamasi Sutarties dėl Europos Sąjungos
veikimo 257 straipsnio ketvirtos pastraipos, pasikonsultavusi su šiame
straipsnyje numatytu komitetu. Skirdama teisėjus, Taryba užtikrina
subalansuotą Tarnautojų teismo narių sudėtį, parinkdama juos iš
valstybių narių piliečių iš kuo platesnės geografinės teritorijos ir
atsižvelgdama į atstovaujamas nacionalines teisines sistemas.

2.   Paraišką gali pateikti kiekvienas asmuo, kuris yra Sąjungos
pilietis ir atitinka Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 257
straipsnio ketvirtoje pastraipoje nustatytas sąlygas. Taryba, remdamasi
Teisingumo Teismo rekomendacija, nustato tokių paraiškų pateikimo ir
tvarkymo sąlygas bei tvarką.

3.   Įkuriamas komitetas, kurį sudaro septyni asmenys, parenkami iš
buvusių Teisingumo Teismo bei Bendrojo Teismo narių ir pripažintos
kompetencijos teisininkų. Taryba, remdamasi Teisingumo Teismo pirmininko
rekomendacija, skiria komiteto narius ir nustato jo veiklos taisykles.

4.   Komitetas pareiškia nuomonę apie kandidatų tinkamumą eiti
Tarnautojų teismo teisėjų pareigas. Prie savo nuomonės komitetas prideda
tinkamiausią aukšto lygio patirtį turinčių kandidatų sąrašą. Tokiame
sąraše pavardžių turi būti bent dukart daugiau nei Taryba turi paskirti
teisėjų.

4 straipsnis

1.   Tarnautojų teismo pirmininką teisėjai renka iš savo narių trejų
metų kadencijai. Jis gali būti perrenkamas kitai kadencijai.

2.   Tarnautojų teismas posėdžiauja iš trijų teisėjų susidedančiose
kolegijose. Tam tikrais jo procedūros reglamente nustatytais atvejais
jis gali priimti sprendimus visa sudėtimi, penkių teisėjų kolegijoje
arba vieno teisėjo sudėtimi.

3.   Tarnautojų teismo pirmininkas pirmininkauja visos sudėties teismo
ir penkių teisėjų kolegijos posėdžiams. Trijų teisėjų kolegijų
pirmininkai skiriami kaip numatyta 1 dalyje. Jei Tarnautojų teismo
pirmininkas paskiriamas į trijų teisėjų kolegiją, jis tai kolegijai
pirmininkauja.

4.   Visos sudėties teismo jurisdikciją ir kvorumą, taip pat kolegijų
sudėtį ir bylų paskirstymą joms reglamentuoja procedūros reglamentas.

5 straipsnis

Tarnautojų teismui ir jo nariams taikomi Europos Sąjungos Teisingumo
Teismo statuto 2–6, 14 ir 15 straipsniai, 17 straipsnio pirma, antra bei
penkta pastraipos ir 18 straipsnis.

Statuto 2 straipsnyje nurodyta priesaika duodama Teisingumo Teisme,
o Statuto 3, 4 ir 6 straipsniuose nurodytus sprendimus priima Teisingumo
Teismas, pasikonsultavęs su Tarnautojų teismu.

6 straipsnis

1.   Tarnautojų teismą aptarnauja Teisingumo Teismo ir Bendrojo Teismo
administraciniai padaliniai. Teisingumo Teismo pirmininkas arba tam
tikrais atvejais Bendrojo Teismo pirmininkas ir Tarnautojų teismo
pirmininkas bendru sutarimu nustato sąlygas, kuriomis Teisingumo Teismui
arba Bendrajam Teismui priskirti pareigūnai ir kiti tarnautojai teikia
savo paslaugas Tarnautojų teismui, kad šis galėtų veikti. Tam tikri
pareigūnai ar kiti tarnautojai yra atskaitingi Tarnautojų teismo
kancleriui ir pavaldūs to teismo pirmininkui.

2.   Tarnautojų teismas skiria savo kanclerį ir nustato jo tarnybą
reglamentuojančias taisykles. Šio teismo kancleriui taikomi Europos
Sąjungos Teisingumo Teismo statuto 3 straipsnio ketvirta pastraipa ir
10, 11 bei 14 straipsniai.

7 straipsnis

1.   Tarnautojų teismo procesą reglamentuoja Europos Sąjungos Teisingumo
Teismo statuto III antraštinė dalis, išskyrus 22 ir 23 straipsnius.
Reikiamos papildomos ir išsamesnės nuostatos nustatomos šio Tarnautojų
teismo procedūros reglamente.

2.   Tarnautojų teismui taikomos nuostatos dėl kalbų vartojimo
Bendrajame Teisme.

3.   Proceso rašytinę stadiją sudaro ieškinio ir atsiliepimo į ieškinį
pateikimas, nebent Tarnautojų teismas nuspręstų, kad būtina antrą kartą
pasikeisti rašytiniais pareiškimais. Jei antrą kartą pasikeičiama
pareiškimais, Tarnautojų teismas, gavęs šalių sutikimą, gali nuspręsti
priimti sprendimą be žodinės proceso dalies.

4.   Visose bylos stadijose, taip pat ieškinio pateikimo metu,
Tarnautojų teismas gali apsvarstyti draugiško ginčo sprendimo galimybes
ir dėti visas pastangas tokiam sprendimui palengvinti.

5.   Tarnautojų teismas priima sprendimą dėl bylinėjimosi išlaidų.
Atsižvelgiant į konkrečias procedūros reglamento nuostatas,
pralaimėjusiai šaliai nurodoma padengti išlaidas, jei laimėjusi šalis to
reikalavo.

8 straipsnis

1.   Tais atvejais, kai ieškinys ar kiti procesiniai dokumentai, skirti
Tarnautojų teismui, per klaidą pateikiami Teisingumo Teismo arba
Bendrojo Teismo kancleriui, tas kancleris nedelsdamas juos perduoda
Tarnautojų teismo kancleriui; taip pat tais atvejais, kai ieškinys ar
kiti procesiniai dokumentai, skirti Teisingumo Teismui arba Bendrajam
Teismui, per klaidą pateikiami Tarnautojų teismo kancleriui, tas
kancleris nedelsdamas juos perduoda Teisingumo Teismo arba Bendrojo
Teismo kancleriui.

2.   Tais atvejais, kai Tarnautojų teismas nustato, kad bylos
nagrinėjimas ir sprendimas priklauso ne jo, o Teisingumo Teismo arba
Bendrojo Teismo jurisdikcijai, tą bylą jis perduoda Teisingumo Teismui
arba Bendrajam Teismui; taip pat tais atvejais, kai Teisingumo Teismas
arba Bendrasis Teismas nustato, kad byla priklauso Tarnautojų teismo
jurisdikcijai, atitinkamas teismas perduoda tą bylą Tarnautojų teismui,
o tas teismas negali atsisakyti jurisdikcijos.

3.   Tais atvejais, kai Tarnautojų teismo ir Bendrojo Teismo žinion
patenka bylos, kuriose keliamas tas pats išaiškinimo klausimas arba
ginčijamas to paties akto galiojimas, Tarnautojų teismas, išklausęs
bylos šalis, gali sustabdyti bylos nagrinėjimą, kol Bendrasis Teismas
paskelbs sprendimą.

Tais atvejais, kai Tarnautojų teismo ir Bendrojo Teismo žinion patenka
bylos, kurių dalykas tas pats, Tarnautojų teismas atsisako
jurisdikcijos, kad sprendimus dėl tų bylų priimtų Bendrasis Teismas.

9 straipsnis

Apeliacinį skundą Bendrajam Teismui galima paduoti per du mėnesius nuo
pranešimo apie apskundžiamą sprendimą dėl Tarnautojų teismo galutinių
sprendimų ir to teismo sprendimų, tik iš dalies išsprendžiančių esminius
klausimus arba išsprendžiančių procesinius klausimus, susijusius su
paaiškinimu, kuris grindžiamas kompetencijos trūkumu ar nepriimtinumu.

Tokį apeliacinį skundą gali paduoti bet kuri pagal visus savo
reikalavimus arba jų dalį bylą pralaimėjusi šalis. Tačiau įstojusios į
bylą šalys, išskyrus valstybes nares ir Sąjungos institucijas,
apeliacinį skundą gali paduoti tik tais atvejais, kai Tarnautojų teismo
sprendimas joms turi tiesioginės įtakos.

10 straipsnis

1.   Kiekvienas asmuo, kurio prašymą įstoti į bylą Tarnautojų teismas
atmetė, per dvi savaites nuo pranešimo apie prašymą atmetantį sprendimą
gali paduoti apeliacinį skundą Bendrajam Teismui.

2.   Bylos šalys bet kurį Tarnautojų teismo sprendimą, priimtą
vadovaujantis Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 278 ar 279
straipsniu arba 299 straipsnio ketvirta pastraipa, arba EAEB sutarties
157 straipsniu, arba 164 straipsnio trečia pastraipa, Bendrajam Teismui
gali apskųsti per du mėnesius nuo pranešimo apie jį dienos.

3.   Bendrojo Teismo pirmininkas šio straipsnio 1 ir 2 dalyse nurodytus
apeliacinius skundus gali nagrinėti sumarine bylos nagrinėjimo tvarka,
kuri nustatoma Bendrojo Teismo procedūros reglamentu ir kuri tiek, kiek
būtina, gali skirtis nuo kai kurių šio priedo taisyklių.

11 straipsnis

1.   Apeliacinis skundas Bendrajam Teismui paduodamas tik teisės
klausimais. Jis gali būti paduodamas dėl Tarnautojų teismo kompetencijos
trūkumo, dėl jo padaryto teismo proceso tvarkos pažeidimo, neigiamai
paveikusio apelianto interesus, taip pat dėl teismo padaryto Sąjungos
teisės pažeidimo.

2.   Apeliacinis skundas negali būti paduotas vien dėl bylinėjimosi
išlaidų dydžio ar šalies, kuriai buvo priteista jas atlyginti.

12 straipsnis

1.   Nepažeidžiant Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 278 bei 279
straipsnių ir EAEB sutarties 157 straipsnio, sprendimo vykdymas dėl
apeliacinio skundo Bendrajame Teisme nesustabdomas.

2.   Tais atvejais, kai paduodamas apeliacinis skundas dėl Tarnautojų
teismo sprendimo, procesas Bendrajame Teisme susideda iš rašytinės ir
žodinės dalių. Procedūros reglamente nustatytomis sąlygomis Bendrasis
Teismas, išklausęs bylos šalis, gali priimti sprendimą be žodinės
proceso dalies.

13 straipsnis

1.   Jei apeliacinis skundas yra pagrįstas, Bendrasis Teismas Tarnautojų
teismo sprendimą panaikina ir pats sprendžia bylą. Tuo atveju, jei
sprendimas negali būti priimtas toje stadijoje, jis grąžina bylą
Tarnautojų teismui, kad šis priimtų sprendimą.

2.   Grąžinus bylą Tarnautojų teismui, Bendrojo Teismo sprendimas teisės
klausimais tam teismui yra privalomas.

PROTOKOLAS (Nr. 4)

DĖL EUROPOS CENTRINIŲ BANKŲ SISTEMOS IR EUROPOS CENTRINIO BANKO STATUTO

AUKŠTOSIOS SUSITARIANČIOS ŠALYS,

NORĖDAMOS išdėstyti Europos centrinių bankų sistemos ir Europos
centrinio banko statutą, numatytą Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo
129 straipsnio 2 dalyje,

SUSITARĖ dėl šių nuostatų, kurios pridedamos prie Europos Sąjungos
sutarties ir Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo:

I SKYRIUS

EUROPOS CENTRINIŲ BANKŲ SISTEMA

1 straipsnis

Europos centrinių bankų sistema

Vadovaujantis Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 282 straipsnio 1
dalimi, Europos centrinis bankas (ECB) kartu su nacionaliniais
centriniais bankais sudaro Europos centrinių bankų sistemą (ECBS). ECB
kartu su valstybių narių, kurių valiuta yra euro, nacionaliniais
centriniais bankais sudaro Eurosistemą.

ECBS ir ECB atlieka savo uždavinius ir vykdo savo veiklą pagal Sutarčių
ir šio Statuto nuostatas.

II SKYRIUS

ECBS TIKSLAI IR UŽDAVINIAI

2 straipsnis

Tikslai

Vadovaujantis Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 127 straipsnio
1 dalimi ir 282 straipsnio 2 dalimi, pagrindinis ECBS tikslas yra
palaikyti kainų stabilumą. Nepažeisdama kainų stabilumo tikslo, ji remia
Sąjungos bendrąsias ekonominės politikos kryptis, kad padėtų siekti
Europos Sąjungos sutarties 3 straipsnyje nustatytų Sąjungos tikslų. ECBS
veikia vadovaudamasi atviros rinkos ekonomikos esant laisvai
konkurencijai principu, palankiu veiksmingam išteklių paskirstymui, ir
laikydamasi Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 119 straipsnyje
išdėstytų principų.

3 straipsnis

Uždaviniai

3.1.   Vadovaujantis Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 127
straipsnio 2 dalimi, pagrindiniai uždaviniai, kurie turi būti vykdomi
per ECBS, yra:

—

	

nustatyti ir įgyvendinti Sąjungos pinigų politiką;

—

	

atlikti užsienio valiutos operacijas, atitinkančias minėtos Sutarties
219 straipsnio nuostatas;

—

	

laikyti ir valdyti valstybių narių oficialiąsias užsienio atsargas;

—

	

skatinti sklandų mokėjimo sistemų veikimą.

3.2.   Vadovaujantis minėtos Sutarties 127 straipsnio 3 dalimi, 3.1
straipsnio trečioji įtrauka nepažeidžia valstybių narių vyriausybių
teisės laikyti ir valdyti apyvartines užsienio valiutos lėšas.

3.3.   Vadovaudamasi minėtos Sutarties 127 straipsnio 5 dalimi, ECBS
prisideda prie to, kad kompetentingos institucijos galėtų sklandžiai
vykdyti savo politiką, susijusią su rizikos ribojimu pagrįsta kredito
įstaigų priežiūra ir finansų sistemos stabilumu.

4 straipsnis

Patariamosios funkcijos

Pagal Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 127 straipsnio 4 dalį:

a)

	

su ECB konsultuojasi:

—

	

dėl bet kurio siūlomo Sąjungos akto, priklausančio jo kompetencijai;

—

	

nacionalinės institucijos dėl bet kurios teisinės nuostatos,
priklausančios jo kompetencijai, projekto, tačiau laikantis 41
straipsnyje numatyta tvarka Tarybos nustatytų apribojimų ir sąlygų;

b)

	

ECB gali Sąjungos institucijoms, įstaigoms ar organams arba
nacionalinėms institucijoms teikti nuomones jo kompetencijai
priklausančiais klausimais.

5 straipsnis

Statistinės informacijos rinkimas

5.1.   Kad galėtų vykdyti ECBS uždavinius, ECB, padedamas nacionalinių
centrinių bankų, renka reikiamą statistinę informaciją arba iš
kompetentingų nacionalinių institucijų, arba tiesiogiai iš ūkio
subjektų. Šiais tikslais jis bendradarbiauja su Sąjungos institucijomis,
įstaigomis ar organais ir su valstybių narių ar trečiųjų šalių
kompetentingomis institucijomis bei tarptautinėmis organizacijomis.

5.2.   Nacionaliniai centriniai bankai, kiek tai įmanoma, vykdo 5.1
straipsnyje aprašytus uždavinius.

5.3.   Prireikus ECB prisideda prie taisyklių ir praktikos, kuria
vadovaujamasi renkant, kaupiant ir platinant statistinę informaciją jo
kompetencijos srityse, suvienodinimo.

5.4.   Vadovaudamasi 41 straipsnyje išdėstyta tvarka, Taryba nustato,
fizinius ir juridinius asmenis, kuriems taikomi atskaitomybės
reikalavimai, konfidencialumo režimą ir atitinkamas įgyvendinimo
užtikrinimo nuostatas.

6 straipsnis

Tarptautinis bendradarbiavimas

6.1.   ECB nusprendžia, kaip atstovaujama ECBS tarptautinio
bendradarbiavimo, susijusio su ECBS pavestais uždaviniais, srityje.

6.2.   ECB ir, jam pritarus, nacionaliniai centriniai bankai gali
dalyvauti tarptautinėse finansų institucijose.

6.3.   6.1 ir 6.2 straipsniai nepažeidžia Sutarties dėl Europos Sąjungos
veikimo 138 straipsnio.

III SKYRIUS

ECBS ORGANIZACINĖ STRUKTŪRA

7 straipsnis

Nepriklausomumas

Pagal Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 130 straipsnį, naudodamiesi
Sutartimis ir šio Statuto jiems suteiktais įgaliojimais ir vykdydami
juose nustatytus uždavinius bei pareigas, nei ECB, nei nacionalinis
centrinis bankas, nei bet kuris jų sprendimus priimančių organų narys
nesiekia gauti ar nepriima jokių Sąjungos institucijų, įstaigų ar
organų, valstybių narių vyriausybių ar bet kurios kitos organizacijos
nurodymų. Sąjungos institucijos, įstaigos ar organai ir valstybių narių
vyriausybės įsipareigoja gerbti šį principą ir nesiekti paveikti ECB ar
nacionalinių centrinių bankų sprendimus priimančių organų narių, kai jie
atlieka savo uždavinius.

8 straipsnis

Bendrasis principas

ECBS vadovauja ECB sprendimus priimantys organai.

9 straipsnis

Europos centrinis bankas

9.1.   ECB, kuris, pagal Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 282
straipsnio 3 dalį, yra juridinis asmuo, kiekvienoje valstybėje narėje
naudojasi plačiausiu teisnumu, suteikiamu juridiniams asmenims pagal jos
teisę; būtent – jis gali įsigyti kilnojamąjį ir nekilnojamąjį turtą ar
juo disponuoti ir būti šalimi teismo procese.

9.2.   ECB užtikrina, kad pagal minėtos Sutarties 127 straipsnio 2–3 ir
5 dalis ECBS numatyti uždaviniai bus įgyvendinami arba jam pačiam
veikiant vadovaujantis šiuo Statutu, arba per nacionalinius centrinius
bankus vadovaujantis 12.1 ir 14 straipsniais.

9.3.   Pagal minėtos Sutarties 129 straipsnio 1 dalį, ECB sprendimus
priimantys organai yra Valdančioji taryba ir Vykdomoji valdyba.

10 straipsnis

Valdančioji taryba

10.1.   Pagal Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 283 straipsnio
1 dalį, Valdančioji taryba susideda iš ECB vykdomosios valdybos narių
bei valstybių narių, kurių valiuta yra euro, nacionalinių centrinių
bankų valdytojų.

10.2.   Kiekvienas Valdančiosios tarybos narys turi vieną balsą. Nuo
datos, kai Valdančiosios tarybos narių skaičius viršija 21, kiekvienam
Vykdomosios valdybos nariui suteikiama po vieną balsą ir 15 valdytojų
įgauna balsavimo teisę. Pastarosios balsavimo teisės bus paskirtos ir
keisis taip:

—

	

nuo datos, kai valdytojų skaičius viršija 15 iki jis pasiekia 22,
valdytojai suskirstomi į dvi grupes priklausomai nuo jų nacionalinio
centrinio banko valstybės narės dalies dydžio pagal valstybių narių,
kurių valiuta yra euro, agreguotą bendrąjį vidaus produktą rinkos
kainomis ir pinigų finansinių institucijų suvestinio balanso sumą.
Agreguoto bendrojo vidaus produkto rinkos kainomis ir pinigų finansinių
institucijų bendro suvestinio balanso sumos dalims atitinkamai
paskiriami 5/6 ir 1/6 svoriai. Pirmąją grupę sudaro penki valdytojai,
o antrąją – likusieji. Pirmajai grupei priskirti valdytojai balsavimo
teise naudojasi ne rečiau nei antrosios grupės valdytojai. Atsižvelgiant
į prieš tai esantį sakinį pirmajai grupei skiriamos keturios balsavimo
teisės, o antrajai grupei – vienuolika balsavimo teisių,

—

	

nuo datos, kai valdytojų skaičius padidėja iki 22, valdytojai
suskirstomi į tris grupes pagal įvertinimą, nustatomą pagal prieš tai
minėtus kriterijus. Pirmąją grupę sudaro penki valdytojai ir jiems
skiriamos keturios balsavimo teisės. Antrąją grupę sudaro viso valdytojų
skaičiaus pusė, trupmenos atveju suapvalinta iki artimiausio sveikojo
skaičiaus, ir šiai grupei skiriamos aštuonios balsavimo teisės. Trečiąją
grupę sudaro likusieji valdytojai, kuriems skiriamos trys balsavimo teisės,

—

	

kiekvienoje grupėje valdytojai savo balsavimo teisėmis naudojasi vienodą
laiko tarpą,

—

	

skaičiuojant dalis agreguotame bendrajame vidaus produkte rinkos
kainomis taikomas 29.2 straipsnis. Pinigų finansinių institucijų
suvestinio balanso suma skaičiuojama pagal statistikos sistemą, taikomą
Sąjungoje skaičiavimo metu,

—

	

jei agreguotas bendrasis vidaus produktas rinkos kainomis koreguojamas
pagal 29.3 straipsnį arba, jei padidėja valdytojų skaičius, grupių dydis
ir (arba) sudėtis pakoreguojama pagal pirmiau minėtus principus,

—

	

Valdančioji taryba, veikdama dviejų trečdalių visų savo narių, turinčių
balsavimo teisę ir be jos, dauguma, imasi visų priemonių, būtinų pirmiau
minėtiems principams įgyvendinti, ir gali nuspręsti atidėti rotacijos
sistemos pradžią iki datos, kai valdytojų skaičius viršys 18.

Tik asmeniškai dalyvaujantieji turi teisę balsuoti. Šiai taisyklei
taikant išlygą, 12.3 straipsnyje minimame Darbo reglamente gali būti
nustatyta, kad Valdančiosios tarybos nariai gali balsuoti
telekonferencijos būdu. Šiame reglamente taip pat numatoma, kad
Valdančiosios tarybos narys, kuris negali dalyvauti Valdančiosios
tarybos posėdžiuose ilgesnį laiką, gali paskirti pakaitinį Valdančiosios
tarybos narį.

Prieš tai esančių straipsnio dalių nuostatos nepažeidžia Valdančiosios
tarybos visų narių, turinčių balsavimo teisę ir be jos, balsavimo teisių
pagal 10.3, 40.2 ir 40.3 straipsnius.

Jeigu šiame Statute nenustatyta kitaip, Valdančioji taryba sprendimus
priima balsavimo teisę turinčių narių paprasta balsų dauguma. Balsams
pasiskirsčius po lygiai, lemia pirmininko balsas.

Kad Valdančioji taryba galėtų balsuoti, turi būti dviejų trečdalių jos
narių, turinčių balsavimo teisę, kvorumas. Jeigu kvorumo nėra,
pirmininkas gali kviesti neeilinį posėdį, kuriame sprendimai gali būti
priimami nesant kvorumo.

10.3.   Priimant bet kokius sprendimus pagal 28, 29, 30, 32 ir 33
straipsnius, balsai Valdančiojoje taryboje paskirstomi pagal
nacionalinių centrinių bankų dalį pasirašytame ECB kapitale. Vykdomosios
valdybos narių balsų indeksai lygūs nuliui. Kvalifikuotos daugumos
reikalaujantis sprendimas priimamas, jeigu atiduoti balsai „už“
atstovauja mažiausiai dviem trečdaliams pasirašyto ECB kapitalo ir ne
mažiau kaip pusei dalininkų. Jeigu valdytojas negali dalyvauti, jis gali
paskirti pakaitinį asmenį balsuoti jam skirtu indeksuotu balsu.

10.4.   Posėdžiai yra konfidencialūs. Valdančioji taryba gali nuspręsti
viešai paskelbti savo svarstymų rezultatus.

10.5.   Valdančioji taryba posėdžiauja mažiausiai dešimt kartų per metus.

11 straipsnis

Vykdomoji valdyba

11.1.   Pagal Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 283 straipsnio
2 dalies pirmąją pastraipą Vykdomoji valdyba susideda iš pirmininko,
pirmininko pavaduotojo ir keturių kitų narių.

Nariai atlieka savo pareigas dirbdami visu etatu. Nė vienas narys negali
turėti jokio kito mokamo ar nemokamo darbo, išskyrus ypatingus atvejus,
kai Valdančioji taryba padaro išimtį tuo klausimu.

11.2.   Pagal minėtos Sutarties 283 straipsnio 2 dalies antrąją
pastraipą pirmininkas, pirmininko pavaduotojas ir kiti Vykdomosios
valdybos nariai skiriami iš pripažintą autoritetą ir profesinę patirtį
pinigų ar bankininkystės srityse turinčių asmenų kvalifikuota balsų
dauguma Europos Vadovų Tarybos pagal Tarybos rekomendaciją, šiai
pasikonsultavus su Europos Parlamentu ir Valdančiąja taryba.

Jų kadencija yra 8 metai, ir ji nėra atnaujinama.

Vykdomosios valdybos nariais gali būti tik valstybių narių piliečiai.

11.3.   Vykdomosios valdybos narių įdarbinimo sąlygos, ypač jų
atlyginimai, pensijos ir kitos socialinio draudimo išmokos yra sutarčių
su ECB dalykas, ir yra nustatomi Valdančiosios tarybos, kuri remiasi
komiteto, sudaryto iš trijų Valdančiosios tarybos ir trijų Tarybos
paskirtų narių, pasiūlymu. Vykdomosios valdybos nariai neturi teisės
balsuoti dėl šiame straipsnyje nurodytų klausimų.

11.4.   Jeigu Vykdomosios valdybos narys nebeatitinka šioms pareigoms
keliamų reikalavimų arba yra kaltas padaręs sunkų nusižengimą,
Teisingumo Teismas Valdančiosios tarybos arba Vykdomosios valdybos
prašymu gali jį atstatydinti.

11.5.   Kiekvienas asmeniškai dalyvaujantis Vykdomosios valdybos narys
turi teisę balsuoti ir šiam tikslui turi vieną balsą. Jeigu nenustatyta
kitaip, Vykdomoji valdyba sprendimus priima paprasta atiduotų balsų
dauguma. Balsams pasiskirsčius po lygiai, lemia pirmininko balsas.
Balsavimo tvarka nustatoma 12.3 straipsnyje nurodytame Darbo reglamente.

11.6.   Vykdomoji valdyba yra atsakinga už ECB einamąją veiklą.

11.7.   Kiekviena laisva vieta Vykdomojoje valdyboje užimama paskiriant
naują narį pagal 11.2 straipsnį.

12 straipsnis

Sprendimus priimančių organų pareigos

12.1.   Valdančioji taryba nustato gaires ir priima sprendimus, kurie
būtini užtikrinant uždavinių, patikėtų ECBS pagal Sutartis ir šį
Statutą, atlikimą. Valdančioji taryba nustato Sąjungos pinigų politiką,
o prireikus priima sprendimus, susijusius su tarpiniais pinigų politikos
tikslais, pagrindinėmis palūkanų normomis ir atsargų pasiūla ECBS, bei
nustato jiems įgyvendinti būtinas gaires.

Vykdomoji valdyba įgyvendina pinigų politiką pagal Valdančiosios tarybos
nustatytas gaires ir priimtus sprendimus. Tai atlikdama Vykdomoji
valdyba duoda reikiamus nurodymus nacionaliniams centriniams bankams. Be
to, Vykdomoji valdyba gali turėti kai kurių jai perduotų įgaliojimų,
jeigu taip nusprendžia Valdančioji taryba.

Tokiu mastu, kuris laikomas galimu ir tinkamu, ir nepažeisdamas šio
straipsnio nuostatų, ECB kreipiasi į nacionalinius centrinius bankus
atlikti operacijas, kurios sudaro ECBS uždavinių dalį.

12.2.   Vykdomoji valdyba yra atsakinga už Valdančiosios tarybos
posėdžių rengimą.

12.3.   Valdančioji taryba priima Darbo reglamentą, kuriame nustato ECB
ir jo sprendimus priimančių organų vidaus struktūrą.

12.4.   Valdančioji taryba atlieka 4 straipsnyje nurodytas patariamąsias
funkcijas.

12.5.   Valdančioji taryba priima 6 straipsnyje nurodytus sprendimus.

13 straipsnis

Pirmininkas

13.1.   Pirmininkas arba, jeigu jis nedalyvauja, pirmininko pavaduotojas
vadovauja ECB valdančiajai tarybai ir ECB vykdomajai valdybai.

13.2.   Nepažeisdamas 38 straipsnio, pirmininkas arba jo atstovas
atstovauja ECB už jo ribų.

14 straipsnis

Nacionaliniai centriniai bankai

14.1.   Kiekviena valstybė narė, vadovaudamasi Sutarties dėl Europos
Sąjungos veikimo 131 straipsniu, užtikrina, kad jos nacionalinės teisės
aktai įskaitant jos nacionalinio centrinio banko statutą, būtų suderinti
su Sutartimis ir šiuo Statutu.

14.2.   Nacionalinių centrinių bankų statutuose, be kita ko, turi būti
numatyta, kad nacionalinio centrinio banko valdytojo kadencija bus ne
trumpesnė kaip 5 metai.

Valdytoją galima atleisti iš pareigų tik tuomet, jeigu jis nebeatitinka
šioms pareigoms keliamų reikalavimų arba yra kaltas padaręs sunkų
nusižengimą. Suinteresuotas valdytojas arba Valdančioji taryba dėl tokio
sprendimo gali kreiptis į Teisingumo Teismą motyvuodami Sutarčių ar
kokios nors kitos teisės normos, susijusios su jos taikymu, pažeidimu.
Šie ieškiniai pateikiami per du mėnesius, atitinkamai nuo sprendimo
paskelbimo arba nuo pranešimo apie jį ieškovui dienos, arba, jei to
nebuvo padaryta, nuo tos dienos, kai ieškovas apie jį sužinojo.

14.3.   Nacionaliniai centriniai bankai yra sudėtinė ECBS dalis ir
veikia pagal ECB gaires bei nurodymus. Valdančioji taryba imasi reikiamų
veiksmų, kad užtikrintų, jog būtų laikomasi ECB gairių ir nurodymų, bei
reikalauja, kad jai būtų pateikiama visa reikalinga informacija.

14.4.   Nacionaliniai centriniai bankai gali atlikti ir kitas, šiame
Statute nenumatytas, funkcijas, nebent Valdančioji taryba dviejų
trečdalių atiduotų balsų dauguma nustato, kad jos trukdo ECBS tikslams
ir uždaviniams. Tokios funkcijos atliekamos nacionaliniams centriniams
bankams prisiimant atsakomybę bei įsipareigojimus, ir jos nelaikomos
ECBS funkcijų dalimi.

15 straipsnis

Įsipareigojimai dėl atskaitomybės

15.1.   ECB rengia ir skelbia pranešimus apie ECBS veiklą mažiausiai
kartą per ketvirtį.

15.2.   ECBS konsoliduota finansinė ataskaita skelbiama kiekvieną savaitę.

15.3.   Pagal Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 284 straipsnio
3 dalį ECB parengia Europos Parlamentui, Tarybai ir Komisijai, taip pat
Europos Vadovų Tarybai metų pranešimą apie ECBS veiklą ir apie pinigų
politiką praėjusiais bei einamaisiais metais.

15.4.   Šiame straipsnyje nurodyti pranešimai ir ataskaitos
suinteresuotoms šalims teikiami nemokamai.

16 straipsnis

Banknotai

Vadovaudamasi Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 128 straipsnio
1 dalimi, Valdančioji taryba turi išimtinę teisę duoti leidimą Sąjungoje
išleisti euro banknotus. Tokius banknotus gali išleisti ECB ir
nacionaliniai centriniai bankai. ECB ir nacionalinių centrinių bankų
išleisti banknotai yra vieninteliai tokie banknotai, kurie Sąjungoje
turi teisėtos mokėjimo priemonės statusą.

ECB, kiek tai yra įmanoma, atsižvelgia į esamą banknotų išleidimo ir
kūrimo praktiką.

IV SKYRIUS

ECBS PINIGŲ POLITIKOS FUNKCIJOS IR OPERACIJOS

17 straipsnis

Sąskaitos ECB ir nacionaliniuose centriniuose bankuose

Savo operacijoms vykdyti ECB ir nacionaliniai centriniai bankai gali
atidaryti sąskaitas kredito įstaigoms, viešiesiems subjektams ir kitiems
rinkos dalyviams ir priimti turtą įskaitant nematerialius vertybinius
popierius, kaip įkeitimo objektą.

18 straipsnis

Atviros rinkos ir kredito operacijos

18.1.   Kad pasiektų ECBS tikslus ir įvykdytų jos uždavinius, ECB ir
nacionaliniai centriniai bankai gali:

—

	

veikti finansų rinkose pirkdami ir parduodami (sudarydami
neatidėliotinus ir išankstinius sandorius), įskaitant pirkimą ir
pardavimą pagal atpirkimo sutartis, ir skolindami arba skolindamiesi
skolos įsipareigojimus ir likvidžias rinkos priemones eurais arba
kitomis valiutomis, taip pat tauriuosius metalus;

—

	

atlikti kredito operacijas su kredito įstaigomis ir kitais rinkos
dalyviais skolinant lėšas užtikrinus pakankamu įkeitimu.

18.2.   ECB nustato bendrus jo paties ar nacionalinių centrinių bankų
atliekamų atviros rinkos ir kredito operacijų principus, įskaitant
sąlygų, kuriomis jie pasirengę atlikti tokius sandorius, paskelbimą.

19 straipsnis

Privalomosios atsargos

19.1.   Pagal 2 straipsnį, ECB, siekdamas pinigų politikos tikslų, gali
reikalauti, kad valstybėse narėse įsteigtos kredito įstaigos
privalomąsias atsargas laikytų ECB ir nacionalinių centrinių bankų
sąskaitose. Privalomųjų atsargų skaičiavimo ir nustatymo taisykles gali
patvirtinti Valdančioji taryba. Jeigu reikalavimai nevykdomi, ECB turi
teisę imti baudos palūkanas ir taikyti kitas panašaus poveikio sankcijas.

19.2.   Taikydama šį straipsnį ir vadovaudamasi 41 straipsnyje išdėstyta
tvarka, Taryba apibrėžia privalomųjų atsargų bazę bei maksimalius
leistinus tų atsargų ir jų bazės santykius, taip pat atitinkamas
sankcijas reikalavimų nevykdymo atveju.

20 straipsnis

Kitos pinigų politikos priemonės

Valdančioji taryba dviejų trečdalių atiduotų balsų dauguma gali
nuspręsti naudoti tokias kitas operacines pinigų politikos priemones,
kurias ji, laikydamasi 2 straipsnio, laiko tinkamomis.

41 straipsnyje išdėstyta tvarka Taryba apibrėžia tokių metodų taikymo
sritį, jeigu jais nustatomos prievolės trečiosioms šalims.

21 straipsnis

Operacijos su viešaisiais subjektais

21.1.   Pagal Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 123 straipsnį lėšų
pereikvojimas sąskaitose ar bet kurios kitos formos kredito galimybės
Sąjungos institucijoms, įstaigoms ar organams, valstybių narių
centrinėms vyriausybėms, regioninėms, vietos ar kitoms valdžios
institucijoms, kitoms viešosios teisės reglamentuojamoms įstaigoms arba
valstybinėms įmonėms ECB ar nacionaliniuose centriniuose bankuose yra
draudžiami, taip pat draudžiama ECB ar nacionaliniams centriniams
bankams tiesiogiai iš jų pirkti skolos priemones.

21.2.   ECB ir nacionaliniai centriniai bankai gali veikti kaip 21.1
straipsnyje išvardytų subjektų fiskaliniai agentai.

21.3.   Šio straipsnio nuostatos netaikomos valstybei nuosavybės teise
priklausančioms kredito įstaigoms, kurioms nacionaliniai centriniai
bankai ir ECB centrinių bankų atsargų pasiūlos atžvilgiu taiko tokį patį
statusą, kaip privačioms kredito įstaigoms.

22 straipsnis

Kliringo ir mokėjimo sistemos

ECB ir nacionaliniai centriniai bankai gali sudaryti sąlygas, o ECB gali
priimti reglamentus, kad būtų užtikrintas kliringo ir mokėjimo sistemų
veiksmingumas ir patikimumas Sąjungoje ir su kitomis šalimis.

23 straipsnis

Išorės operacijos

ECB ir nacionaliniai centriniai bankai gali:

—

	

užmegzti ryšius su centriniais bankais ir finansų įstaigomis kitose
šalyse ir prireikus su tarptautinėmis organizacijomis;

—

	

sudarydami neatidėliotinus ir išankstinius sandorius, įsigyti ir
parduoti visų rūšių turtą užsienio valiuta, ir tauriuosius metalus;
sąvoka „turtas užsienio valiuta“ apima vertybinius popierius ir visą
kitą turtą bet kurios šalies valiuta ar apskaitos vienetais ir laikomą
bet kokia forma;

—

	

laikyti ir valdyti šiame straipsnyje nurodytą turtą;

—

	

atlikti visų tipų banko sandorius su trečiosiomis šalimis ir
tarptautinėmis organizacijomis įskaitant skolinimosi ir skolinimo
operacijas.

24 straipsnis

Kitos operacijos

ECB ir nacionaliniai centriniai bankai, be operacijų, susijusių su jų
uždaviniais, gali atlikti operacijas, skirtas jų administraciniams
tikslams ar jų personalui.

V SKYRIUS

RIZIKOS RIBOJIMU PAGRĮSTA PRIEŽIŪRA

25 straipsnis

Rizikos ribojimu pagrįsta priežiūra

25.1.   ECB gali patarti Tarybai, Komisijai ir valstybių narių
kompetentingoms institucijoms, o šios gali konsultuotis su ECB dėl
Sąjungos teisės aktų, susijusių su kredito įstaigų rizikos ribojimu
pagrįsta priežiūra ir finansų sistemos stabilumu, taikymo srities ir
įgyvendinimo.

25.2.   ECB, remdamasis kiekvienu pagal Sutarties dėl Europos Sąjungos
veikimo 127 straipsnio 6 dalį Tarybos priimtu reglamentu, gali atlikti
specialius uždavinius, susijusius su rizikos ribojimu pagrįsta kredito
ir kitų finansų įstaigų, išskyrus draudimo įmones, priežiūros politika.

VI SKYRIUS

ECBS FINANSINĖS NUOSTATOS

26 straipsnis

Finansinės ataskaitos

26.1.   ECB ir nacionalinių centrinių bankų finansiniai metai prasideda
sausio pirmą dieną ir baigiasi gruodžio paskutinę dieną.

26.2.   ECB metų ataskaitas rengia Vykdomoji valdyba pagal Valdančiosios
tarybos nustatytus principus. Ataskaitas tvirtina Valdančioji taryba, ir
tada jos paskelbiamos.

26.3.   Analizės ir veiklos tikslais Vykdomoji valdyba sudaro ECBS
konsoliduotą balansą, apimantį ECBS priskiriamą nacionalinių centrinių
bankų turtą ir įsipareigojimus.

26.4.   Šiam straipsniui taikyti Valdančioji taryba nustato reikiamas
nacionalinių centrinių bankų vykdomų operacijų apskaitos ir
atskaitomybės standartizavimo taisykles.

27 straipsnis

Auditas

27.1.   ECB ir nacionalinių centrinių bankų sąskaitų auditą atlieka
nepriklausomi išorės auditoriai, kuriuos rekomenduoja Valdančioji taryba
ir tvirtina Taryba. Auditoriai turi visus įgaliojimus tikrinti visas ECB
ir nacionalinių centrinių bankų buhalterines knygas bei sąskaitas ir
gauti visą informaciją apie jų sandorius.

27.2.   Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 287 straipsnio nuostatos
taikomos tik ECB vadovybės veiklos efektyvumui tirti.

28 straipsnis

ECB kapitalas

28.1.   ECB kapitalas yra 5 000 milijonų eurų. Kapitalą galima didinti
tokiomis sumomis, kokiomis nusprendžia Valdančioji taryba veikdama
kvalifikuota balsų dauguma, numatyta 10.3 straipsnyje, neperžengdama
tokių ribų ir tokiomis sąlygomis, kokias nustato Taryba 41 straipsnyje
nurodyta tvarka.

28.2.   Nacionaliniai centriniai bankai yra vieninteliai subjektai,
turintys teisę pasirašyti ir turėti ECB kapitalą. Kapitalas pasirašomas
pagal raktą, nustatytą vadovaujantis 29 straipsniu.

28.3.   Valdančioji taryba, veikdama kvalifikuota balsų dauguma, kaip
nurodyta 10.3 straipsnyje, apibrėžia kapitalo apmokėjimo apimtį ir formą.

28.4.   Laikantis 28.5 straipsnio, nacionalinių centrinių bankų dalys
pasirašytame ECB kapitale negali būti perduodamos, įkeičiamos ar
areštuojamos.

28.5.   Jeigu 29 straipsnyje nurodytas raktas yra koreguojamas,
nacionaliniai centriniai bankai perveda tarpusavyje tokio dydžio
kapitalo dalis, kokios reikalingos užtikrinti, kad kapitalo dalių
paskirstymas atitiktų pakoreguotą raktą. Valdančioji taryba nustato
tokių pervedimų sąlygas.

29 straipsnis

Kapitalo pasirašymo raktas

29.1.   Europos centrinio banko kapitalo pasirašymo raktas, pirmą kartą
nustatytas 1998 metais, kai buvo įsteigta Europos centrinių bankų
sistema, nustatomas kiekvienam nacionaliniam centriniam bankui
priskiriant svorį šiame rakte, lygų sumai:

—

	

50 % atitinkamos valstybės narės gyventojų skaičiaus dalies Sąjungoje
priešpaskutiniais metais iki ECBS įsteigimo;

—

	

50 % atitinkamos valstybės narės bendrojo vidaus produkto dalies
Sąjungoje rinkos kainomis per paskutinius penkerius metus iki
priešpaskutinių metų prieš ECBS įsteigimą.

Procentai suapvalinami iki artimiausio 0,0001 % punkto kartotinio.

29.2.   Šiam straipsniui taikyti reikalingus statistinius duomenis
pateikia Komisija vadovaudamasi taisyklėmis, kurias Taryba priima 41
straipsnyje nurodyta tvarka.

29.3.   Nacionaliniams centriniams bankams skiriami indeksai koreguojami
kas penkeri metai po ECBS įsteigimo analogiškai vadovaujantis
nuostatomis, išdėstytoms 29.1 straipsnyje. Pakoreguotas raktas
pradedamas taikyti nuo pirmos kitų metų dienos.

29.4.   Valdančioji taryba imasi visų kitų šiam straipsniui taikyti
reikalingų priemonių.

30 straipsnis

Užsienio atsargų pervedimas į ECB

30.1.   Nepažeisdami 28 straipsnio, nacionaliniai centriniai bankai
suteikia ECB užsienio atsargas, išskyrus valstybių narių valiutomis,
eurais, rezervinėmis pozicijomis TVF ir SST iki sumos, lygios
50 000 milijonų eurų. Valdančioji taryba sprendžia, kokią dalį ECB
reikalauja pervesti jį įsteigus ir kokias sumas bus reikalaujama
pervesti vėliau. ECB turi visišką teisę laikyti ir valdyti jam pervestas
užsienio atsargas bei naudoti jas šiame Statute nurodytais tikslais.

30.2.   Kiekvieno nacionalinio centrinio banko įnašai nustatomi
proporcingai jo daliai pasirašytame ECB kapitale.

30.3.   ECB kiekvieną nacionalinį centrinį banką kredituoja jo įnašo
dydžio reikalavimu. Valdančioji taryba nustato tokių reikalavimų
nominaliąją išraišką ir atlyginimo už juos tvarką.

30.4.   Taikydamas 30.2 straipsnį ir neperžengdamas tokių ribų bei
vadovaudamasis tokiomis sąlygomis, kokias nustato Taryba 41 straipsnyje
išdėstyta tvarka, ECB gali toliau papildomai reikalauti užsienio
atsargų, viršijančių 30.1 straipsnyje nustatytą ribą.

30.5.   ECB gali laikyti ir valdyti rezervines pozicijas TVF ir SST bei
numatyti tokių lėšų sutelkimą.

30.6.   Valdančioji taryba imasi visų kitų šiam straipsniui taikyti
reikalingų priemonių.

31 straipsnis

Nacionalinių centrinių bankų turimos užsienio atsargos

31.1.   Nacionaliniams centriniams bankams leidžiama atlikti sandorius
vykdant savo įsipareigojimus tarptautinėms organizacijoms pagal 23
straipsnį.

31.2.   Jei visos kitos operacijos užsienio atsargomis, likusiomis
nacionaliniams centriniams bankams po 30 straipsnyje nurodytų pervedimų,
ir valstybių narių sandoriai apyvartinėmis užsienio valiutos lėšomis,
viršija tam tikrą ribą, kuri nustatoma pagal 31.3 straipsnį, joms turi
pritarti ECB, kad būtų užtikrintas jų suderinamumas su Sąjungos valiutos
kurso ir pinigų politika.

31.3.   Valdančioji taryba nustato gaires šioms operacijoms vykdyti.

32 straipsnis

Nacionalinių centrinių bankų pinigų politikos pajamų paskirstymas

32.1.   Pajamos, susikaupusios nacionaliniams centriniams bankams
atliekant ECBS pinigų politikos funkcijas (toliau – pinigų politikos
pajamos), paskirstomos kiekvienų finansinių metų gale pagal šio
straipsnio nuostatas.

32.2.   Kiekvieno nacionalinio centrinio banko pinigų politikos pajamų
suma yra lygi jo metų pajamoms, kurios gaunamos iš jo turto, laikomo
apyvartoje esantiems banknotams ir kredito įstaigų indėlių
įsipareigojimams padengti. Šį turtą nustato nacionaliniai centriniai
bankai pagal gaires, kurias numato Valdančioji taryba.

32.3.   Jeigu įvedus eurą nacionalinių centrinių bankų balansų
struktūros, Valdančiosios tarybos nuomone, neleidžia taikyti 32.2
straipsnio, Valdančioji taryba kvalifikuota balsų dauguma gali
nuspręsti, kad taikant išimtį 32.2 straipsniui, pinigų politikos pajamos
būtų skaičiuojamos pagal kitą metodą ne ilgesnį nei penkerių metų
laikotarpį.

32.4.   Kiekvieno nacionalinio centrinio banko pinigų politikos pajamų
suma mažinama dydžiu, lygiu visoms palūkanoms, kurias tas centrinis
bankas sumokėjo pagal indėlių įsipareigojimus kredito įstaigoms pagal 19
straipsnį.

Valdančioji taryba gali nuspręsti, kad nacionaliniams centriniams
bankams būtų atlyginamos išlaidos, susijusios su banknotų išleidimu
arba, išimtinėmis aplinkybėmis, ypatingas nuostolis, atsirandantis dėl
pinigų politikos operacijų, kurių jie imasi ECBS vardu. Atlyginama tokia
forma, kuri, Valdančiosios tarybos nuomone, yra tinkama; šios sumos gali
būti kompensuojamos iš nacionalinių centrinių bankų pinigų politikos pajamų.

32.5.   Nacionalinių centrinių bankų pinigų politikos pajamų suma
paskirstoma nacionaliniams centriniams bankams proporcingai jų apmokėtai
ECB kapitalo daliai pagal bet kurį sprendimą, kurį priima Valdančioji
taryba vadovaudamasi 33.2 straipsniu.

32.6.   Likučių, atsirandančių iš pinigų politikos pajamų paskirstymo,
kliringą ir mokėjimą vykdo ECB pagal Valdančiosios tarybos nustatytas
gaires.

32.7.   Valdančioji taryba imasi visų kitų šiam straipsniui taikyti
reikalingų priemonių.

33 straipsnis

ECB grynojo pelno ir nuostolio paskirstymas

33.1.   ECB grynasis pelnas pervedamas tokia tvarka:

a)

	

suma, kurią turi nustatyti Valdančioji taryba ir kuri negali viršyti
20 % grynojo pelno, pervedama į bendrą atsargų fondą, kuriam taikoma
riba, lygi 100 % kapitalo;

b)

	

likęs grynasis pelnas paskirstomas ECB dalininkams proporcingai jų
apmokėtoms dalims.

33.2.   Jeigu ECB patiria nuostolį, trūkumą galima kompensuoti iš ECB
bendrojo atsargų fondo ir, prireikus, Valdančiosios tarybos sprendimu iš
atitinkamų finansinių metų pinigų politikos pajamų proporcingai ir
neviršijant sumų, kokios paskirstytos nacionaliniams centriniams bankams
pagal 32.5 straipsnį.

VII SKYRIUS

BENDROSIOS NUOSTATOS

34 straipsnis

Teisės aktai

34.1.   Pagal Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 132 straipsnį ECB:

—

	

priima reglamentus, reikalingus 3.1 straipsnio pirmoje įtraukoje, 19.1,
22 arba 25.2 straipsniuose nurodytiems uždaviniams vykdyti ir tais
atvejais, kurie numatomi 41 straipsnyje nurodytuose Tarybos aktuose;

—

	

priima sprendimus, reikalingus pagal Sutartis ir ECBS ir ECB statutą
ECBS patikėtiems uždaviniams vykdyti;

—

	

teikia rekomendacijas ir nuomones.

34.2.   ECB gali nutarti paskelbti savo sprendimus, rekomendacijas ir
nuomones.

34.3.   Laikydamasis 41 straipsnyje numatyta tvarka Tarybos nustatytų
apribojimų ir sąlygų, ECB turi teisę įmonėms, nesilaikančioms jo
reglamentuose ir sprendimuose nustatytų įpareigojimų, skirti
vienkartines arba periodiškai mokamas baudas.

35 straipsnis

Teisminė priežiūra ir susiję klausimai

35.1.   Sutartyse numatytais atvejais ir sąlygomis Europos Sąjungos
Teisingumo Teismas gali peržiūrėti ar aiškinti ECB veiksmus ar
neveikimą. Sutartyse numatytais atvejais ir sąlygomis ECB gali pateikti
ieškinį.

35.2.   Ginčų tarp ECB ir jo kreditorių, skolininkų ar visų kitų asmenų
nagrinėjimas priklauso kompetentingų nacionalinių teismų jurisdikcijai,
išskyrus atvejus, kurie priskiriami Europos Sąjungos Teisingumo Teismo
jurisdikcijai.

35.3.   ECB taikomas atsakomybės režimas, numatytas Sutarties dėl
Europos Sąjungos veikimo 340 straipsnyje. Nacionaliniai centriniai
bankai yra atsakingi pagal atitinkamus nacionalinius įstatymus.

35.4.   Europos Sąjungos Teisingumo Teismo jurisdikcijai priklauso
priimti sprendimus pagal bet kurią arbitražinę išlygą, numatytą ECB ar
jo vardu sudarytoje sutartyje, nepaisant to, ar ta sutartis reguliuojama
viešosios ar privatinės teisės.

35.5.   ECB sprendimą kreiptis į Europos Sąjungos Teisingumo Teismą dėl
bylos iškėlimo priima Valdančioji taryba.

35.6.   Europos Sąjungos Teisingumo Teismo jurisdikcijai priklauso
spręsti ginčus dėl nacionalinio centrinio banko įpareigojimų pagal
Sutartis ir šį Statutą vykdymo. Jeigu ECB mano, kad kuris nors
nacionalinis centrinis bankas neįvykdė kokios nors pareigos pagal
Sutartis ir šį Statutą, jis šiuo reikalu pareiškia pagrįstą savo
nuomonę, pirma suteikęs atitinkamam nacionaliniam centriniam bankui
galimybę išdėstyti savo samprotavimus. Jeigu atitinkamas nacionalinis
centrinis bankas per ECB nustatytą laiką neatsižvelgia į tą nuomonę, ECB
gali perduoti šį reikalą svarstyti Europos Sąjungos Teisingumo Teismui.

36 straipsnis

Personalas

36.1.   Vykdomosios valdybos siūlymu Valdančioji taryba nustato ECB
personalo įdarbinimo sąlygas.

36.2.   Europos Sąjungos Teisingumo Teismo jurisdikcijai priklauso
spręsti ECB ir jo tarnautojų ginčus neviršijant įdarbinimo sąlygose
nustatytų ribų ir laikantis jose numatytų sąlygų.

37 straipsnis (ex 38 straipsnis)

Profesinė paslaptis

37.1.   ECB ir nacionalinių centrinių bankų sprendimus priimančių organų
nariai ir personalas, netgi nustoję eiti savo pareigas, privalo
neatskleisti informacijos, kuriai taikomi profesinės
paslapties reikalavimai.

37.2.   Asmenims, turintiems galimybę naudotis duomenimis, kuriems
taikomi Sąjungos teisės aktuose numatyti reikalavimai saugoti profesinę
paslaptį, taikomi tie teisės aktai.

38 straipsnis (ex 39 straipsnis)

Pasirašantieji asmenys

Teisiniai ECB įsipareigojimai trečiųjų šalių atžvilgiu prisiimami jo
pirmininko arba dviejų Vykdomosios valdybos narių, arba dviejų ECB
personalo narių, kuriuos pirmininkas tinkamai įpareigojo pasirašyti ECB
vardu, parašais.

39 straipsnis (ex 40 straipsnis)

Privilegijos ir imunitetai

Valstybių narių teritorijoje ECB naudojasi tokiomis privilegijomis ir
imunitetais, kurie yra būtini jo uždaviniams atlikti, laikantis
Protokole dėl Europos Sąjungos privilegijų ir imunitetų nustatytų sąlygų.

VIII SKYRIUS

STATUTO PAKEITIMAS IR PAPILDOMI TEISĖS AKTAI

40 straipsnis (ex 41 straipsnis)

Supaprastinta pakeitimo tvarka

40.1.   Pagal Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 129 straipsnio
3 dalį, Europos Parlamentas ir Taryba, remdamiesi ECB rekomendacija ir
pasikonsultavę su Komisija, spręsdami pagal įprastą teisėkūros procedūrą
arba, remdamiesi Komisijos pasiūlymu ir pasikonsultavę su ECB, gali
pakeisti šio Statuto 5.1, 5.2, 5.3, 17, 18, 19.1, 22, 23, 24, 26, 32.2,
32.3, 32.4 ir 32.6 straipsnius, 33.1 straipsnio a punktą ir 36 straipsnį.

40.2.   Europos Vadovų Taryba, Europos centriniam bankui rekomendavus ir
pasikonsultavusi su Europos Parlamentu ir Komisija arba Komisijai
rekomendavus ir pasikonsultavusi su Europos Parlamentu ir Europos
centriniu banku, vieningai priimtu sprendimu gali pakeisti 10.2
straipsnį. Šie pakeitimai įsigalioja tik po to, kai pagal savo
atitinkamus konstitucinius reikalavimus juos patvirtina valstybės narės.

40.3.   Pagal šį straipsnį teikiamą ECB rekomendaciją turi vieningai
patvirtinti Valdančioji taryba.

41 straipsnis (ex 42 straipsnis)

Papildomi teisės aktai

Pagal Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 129 straipsnio 4 dalį
Taryba, remdamasi Komisijos pasiūlymu ir pasikonsultavusi su Europos
Parlamentu bei ECB arba remdamasi ECB rekomendacija ir pasikonsultavusi
su Europos Parlamentu bei Komisija, priima šio Statuto 4, 5.4, 19.2, 20,
28.1, 29.2, 30.4 ir 34.3 straipsniuose nurodytas nuostatas.

IX SKYRIUS

ECBS TAIKOMOS PEREINAMOSIOS IR KITOS NUOSTATOS

42 straipsnis (ex 43 straipsnis)

Bendrosios nuostatos

42.1.   Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 139 straipsnio 1 dalyje
nurodyta išimtis lemia, kad suinteresuotoms valstybėms narėms
nesuteikiamos jokios teisės ir nenumatomi jokie įpareigojimai, išdėstyti
šio Statuto 3, 6, 9.2, 12.1, 14.3, 16, 18, 19, 20, 22, 23, 26.2, 27, 30,
31, 32, 33, 34 ir 49 straipsniuose.

42.2.   Valstybių narių, kurioms taikomas minėtos Sutarties 139
straipsnio 1 dalyje nurodyta išimtis, centriniai bankai išlaiko savo
įgaliojimus pinigų politikos srityje pagal nacionalinę teisę.

42.3.   Pagal minėtos Sutarties 139 straipsnį, „valstybės narės“
suprantamos kaip „valstybės narės, kurių valiuta yra euro “ šio Statuto
3, 11.2 ir 19 straipsniuose.

42.4.   „Nacionaliniai centriniai bankai“ suprantami kaip „valstybių
narių, kurių valiuta yra euro, centriniai bankai“ šio Statuto 9.2, 10.2,
10.3, 12.1, 16, 17, 18, 22, 23, 27, 30, 31, 32, 33.2 ir 49 straipsniuose.

42.5.   „Dalininkai“ suprantami kaip „valstybių narių, kurių valiuta yra
euro, centriniai bankai“ 10.3 ir 33.1 straipsniuose.

42.6.   „Pasirašytas ECB kapitalas“ suprantamas kaip „ECB kapitalas,
kurį pasirašo valstybių narių, kurių valiuta yra euro, centriniai
bankai“ 10.3 ir 30.2 straipsniuose.

43 straipsnis (ex 44 straipsnis)

ECB pereinamojo laikotarpio uždaviniai

ECB perima buvusias Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo
141 straipsnio 2 dalyje nurodytas Europos pinigų instituto funkcijas,
kurias dėl išimčių, taikomų vienai ar kelioms valstybėms narėms, vis dar
reikia atlikti įvedus eurą.

ECB teikia patarimus rengiantis minėtos Sutarties 140 straipsnyje
nurodytų išimčių panaikinimui.

44 straipsnis (ex 45 straipsnis)

ECB bendroji taryba

44.1.   Nepažeidžiant Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 129
straipsnio 1 dalies, Bendroji taryba įsteigiama kaip trečias ECB
sprendimus priimantis organas.

44.2.   Bendroji taryba susideda iš ECB pirmininko ir pirmininko
pavaduotojo bei nacionalinių centrinių bankų valdytojų. Kiti Vykdomosios
valdybos nariai gali dalyvauti Bendrosios tarybos posėdžiuose be
balsavimo teisės.

44.3.   Visos Bendrosios tarybos pareigos išvardytos šio Statuto 46
straipsnyje.

45 straipsnis (ex 46 straipsnis)

Bendrosios tarybos darbo reglamentas

45.1.   ECB bendrajai tarybai pirmininkauja ECB pirmininkas arba, jeigu
jis nedalyvauja, pirmininko pavaduotojas.

45.2.   Tarybos pirmininkas ir Komisijos narys gali dalyvauti Bendrosios
tarybos posėdžiuose be teisės balsuoti.

45.3.   Bendrosios tarybos posėdžius rengia jos pirmininkas.

45.4.   Nukrypdama nuo 12.3 straipsnio, Bendroji taryba priima savo
Darbo reglamentą.

45.5.   Sekretoriato paslaugas Bendrajai tarybai teikia ECB.

46 straipsnis (ex 47 straipsnis)

Bendrosios tarybos pareigos

46.1.   Bendroji taryba:

—

	

atlieka 43 straipsnyje nurodytus uždavinius;

—

	

prisideda prie 4 ir 25.1 straipsniuose nurodytų patariamųjų funkcijų
atlikimo.

46.2.   Bendroji taryba prisideda:

—

	

renkant 5 straipsnyje nurodytą statistinę informaciją;

—

	

rengiant 15 straipsnyje nurodytas ECB ataskaitas;

—

	

nustatant 26.4 straipsnyje nurodytas taisykles, reikalingas 26
straipsniui taikyti;

—

	

imantis visų kitų priemonių, kurios nurodytos 29.4 straipsnyje,
reikalingų 29 straipsniui taikyti;

—

	

nustatant 36 straipsnyje nurodytas ECB personalo įdarbinimo sąlygas.

46.3.   Bendroji taryba prisideda atliekant būtiną pasirengimą
neatšaukiamai nustatyti valstybių narių, kurioms taikoma išimtis,
valiutos kursus euro atžvilgiu, kaip nurodyta Sutarties dėl Europos
Sąjungos veikimo 140 straipsnio 3 dalyje.

46.4.   ECB pirmininkas praneša Bendrajai tarybai apie Valdančiosios
tarybos sprendimus.

47 straipsnis (ex 48 straipsnis)

ECB kapitalui taikomos pereinamosios nuostatos

Vadovaujantis 29.1 straipsniu, kiekvienam nacionaliniam centriniam
bankui skiriamas indeksas ECB kapitalo pasirašymo rakte. Nukrypstant nuo
28.3 straipsnio nuostatų, valstybių narių, kurioms taikoma išimtis,
centriniai bankai neapmoka jų pasirašyto kapitalo, nebent Bendroji
taryba, veikdama dauguma, kuri atstovauja mažiausiai dviem trečdaliams
pasirašyto ECB kapitalo ir mažiausiai pusei dalininkų, nusprendžia, kad
reikia sumokėti minimalų procentą, kaip įnašą, skirtą ECB veiklos
išlaidoms padengti.

48 straipsnis (ex 49 straipsnis)

Atidėtas ECB kapitalo, atsargų ir atidėjimų mokėjimas

48.1.   Valstybės narės, kurios išimtis panaikinama, centrinis bankas
apmoka savo pasirašytą ECB kapitalo dalį taip pat, kaip ir kitų
valstybių narių, kurių valiuta yra euro, centriniai bankai, o reikiamą
užsienio atsargų sumą perveda ECB pagal 30.1 straipsnį. Pervedama suma
nustatoma padauginus pagal dabartinį valiutos kursą eurais išreikštas
užsienio atsargas, kurios jau buvo pervestos į ECB pagal 30.1 straipsnį,
iš atitinkamo nacionalinio centrinio banko pasirašytos dalies ir dalių,
kurias jau apmokėjo kiti nacionaliniai centriniai bankai, santykio.

48.2.   Be mokėjimo, kurį reikia atlikti pagal 48.1 straipsnį,
atitinkamas centrinis bankas įneša savo dalį į ECB atsargas, taip pat į
tuos atidėjimus, kurie prilyginami atsargoms, bei į sumą, kurią dar
reikės priskirti atsargoms ir atidėjimams, atitinkančią pelno ir
nuostolio ataskaitos likutį, buvusį metų, po kurių panaikinta išimtis,
gruodžio 31 dieną. Suma, kurią reikia įnešti, nustatoma dauginant
atsargų, apibrėžtų pirmiau ir nurodytų patvirtintame ECB balanse, sumą
iš atitinkamo centrinio banko pasirašytos dalies ir dalių, kurias jau
apmokėjo kiti nacionaliniai centriniai bankai, santykio.

48.3.   Vienai ar daugiau šalių tapus valstybėmis narėmis ir jų
atitinkamiems nacionaliniams centriniams bankams tapus ECBS dalimi,
automatiškai padidėja pasirašytas ECB kapitalas ir maksimalus užsienio
atsargų, kurias galima būtų pervesti į ECB, dydis. Padidėjimas
nustatomas padauginus atitinkamas tuo metu esančias sumas iš santykio,
apskaičiuoto pagal išplėstą kapitalo raktą, tarp nacionalinių centrinių
bankų, ketinančių įsijungti į ECBS, ir nacionalinių centrinių bankų, jau
esančių ECBS, svorių. Kiekvieno nacionalinio centrinio banko svoris
kapitalo rakte yra apskaičiuojamas pagal analogiją su 29.1 straipsniu ir
laikantis 29.2 straipsnio. Ataskaitiniai statistinių duomenų
laikotarpiai turi būti tokie patys, kokie buvo naudojami per paskutinį
kas penkerius metus atliekamą svorių pakoregavimą vadovaujantis 29.3
straipsniu.

49 straipsnis (ex 52 straipsnis)

Banknotų Sąjungos valiutomis keitimas

Po to, kai vadovaujantis Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 140
straipsnio 3 dalimi bus neatšaukiamai nustatyti valiutų kursai,
Valdančioji taryba imasi reikiamų priemonių, kad užtikrintų, jog
nacionaliniai centriniai bankai banknotus, kurių valiutų kursai yra
neatšaukiamai nustatyti, keistų pagal jų atitinkamas nominalias vertes.

50 straipsnis (ex 53 straipsnis)

Pereinamojo laikotarpio nuostatų taikymas

Jeigu ir kol yra valstybių narių, kurioms taikoma išimtis, taikomi 42–47
straipsniai.

PROTOKOLAS (Nr. 5)

DĖL EUROPOS INVESTICIJŲ BANKO STATUTO

AUKŠTOSIOS SUSITARIANČIOSIOS ŠALYS,

SIEKDAMOS nustatyti Europos investicijų banko, numatyto Sutarties dėl
Europos Sąjungos veikimo 308 straipsnyje, statutą,

SUSITARĖ dėl šių nuostatų, kurios pridedamos prie Europos Sąjungos
sutarties ir Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo:

1 straipsnis

Europos investicijų bankas, įteisintas Sutarties dėl Europos Sąjungos
veikimo 308 straipsniu (toliau – Bankas), įkuriamas šiuo protokolu; jis
atlieka savo funkcijas ir vykdo savo veiklą pagal šių Sutarčių ir šio
Statuto nuostatas.

2 straipsnis

Banko uždavinys apibrėžtas Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 309
straipsnyje.

3 straipsnis

Pagal Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 308 straipsnį Banko nariai
yra valstybės narės.

4 straipsnis

1.   Banko kapitalą sudaro 233 247 390 000 EUR, kuriuos valstybės narės
įsigyja pasirašymo būdu taip:

Vokietija

	

37 578 019 000

Prancūzija

	

37 578 019 000

Italija

	

37 578 019 000

Jungtinė Karalystė

	

37 578 019 000

Ispanija

	

22 546 811 500

Belgija

	

10 416 365 500

Nyderlandai

	

10 416 365 500

Švedija

	

6 910 226 000

Danija

	

5 274 105 000

Austrija

	

5 170 732 500

Lenkija

	

4 810 160 500

Suomija

	

2 970 783 000

Graikija

	

2 825 416 500

Portugalija

	

1 820 820 000

Čekija

	

1 774 990 500

Vengrija

	

1 679 222 000

Airija

	

1 318 525 000

Rumunija

	

1 217 626 000

Kroatija

	

854 400 000

Slovakija

	

604 206 500

Slovėnija

	

560 951 500

Bulgarija

	

410 217 500

Lietuva

	

351 981 000

Liuksemburgas

	

263 707 000

Kipras

	

258 583 500

Latvija

	

214 805 000

Estija

	

165 882 000

Malta

	

98 429 500

Valstybės narės atsako tik pasirašyto, bet neapmokėto kapitalo dalimi.

2.   Priėmus naują narį, pasirašytas kapitalas padidėja jo įnešto
kapitalo suma.

3.   Valdytojų taryba gali vieningai nuspręsti padidinti pasirašytą
kapitalą.

4.   Narės dalis pasirašytame kapitale negali būti perleista, įkeista ar
areštuota.

5 straipsnis

1.   Valstybės narės apmoka vidutiniškai iki 5 % pasirašytą kapitalą
sudarančių 4 straipsnio 1 dalyje nustatytų sumų.

2.   Tuo atveju, jei pasirašytasis kapitalas padidinamas, Valdytojų
taryba vieningai nustato apmokėtiną procentinę dalį ir sumokėjimo
tvarką. Mokėjimas grynaisiais vykdomas tik eurais.

3.   Direktorių valdyba gali reikalauti apmokėti pasirašytojo kapitalo
likutį, kokio reikia Bankui vykdyti savo įsipareigojimus.

Kiekviena valstybė narė moka proporcingai jos pasirašyto kapitalo daliai.

6 straipsnis

(ex 8 straipsnis)

Bankui vadovauja ir jį valdo Valdytojų taryba, Direktorių valdyba ir
Valdymo komitetas.

7 straipsnis

(ex 9 straipsnis)

1.   Valdytojų tarybą sudaro valstybių narių paskirti ministrai.

2.   Valdytojų taryba nustato Banko kreditavimo politikos bendrąsias
nuorodas atsižvelgdama į Sąjungos tikslus. Valdytojų taryba užtikrina,
kad minėtos nuorodos būtų įgyvendintos.

3.   Be to, Valdytojų taryba:

a)

	

nusprendžia, ar didinti pasirašytą kapitalą pagal 4 straipsnio 3 dalį ir
5 straipsnio 2 dalį;

b)

	

taikydama 9 straipsnio 1 dalį, nustato principus, taikomus finansavimo
operacijoms, kurių imamasi vykdant banko uždavinius;

c)

	

vykdo 9 ir 11 straipsniuose numatytus įgaliojimus, susijusius su
Direktorių valdybos ir Valdymo komiteto narių paskyrimu ir
atstatydinimu, ir 11 straipsnio 1 dalies antrojoje pastraipoje numatytus
įgaliojimus;

d)

	

vadovaudamasi 16 straipsnio 1 dalimi priima sprendimus dėl ne valstybių
narių teritorijose vykdytinų investicijų operacijų visiško ar dalinio
finansavimo suteikimo;

e)

	

tvirtina Direktorių valdybos metų pranešimą;

f)

	

tvirtina metų balansą bei pelno ir nuostolių ataskaitą;

g)

	

vykdo šiuo Statutu suteiktus kitus įgaliojimus ir funkcijas;

h)

	

tvirtina Banko darbo tvarkos taisykles.

4.   Pagal Sutartis ir šį Statutą Valdytojų taryba yra kompetentinga
vieningai nuspręsti dėl Banko operacijų sustabdymo, o prireikus, dėl jo
likvidavimo.

8 straipsnis

(ex 10 straipsnis)

Išskyrus atvejus, kai šiame Statute yra nustatyta kitaip, Valdytojų
taryba sprendimus priima savo narių balsų dauguma. Ši dauguma turi
atstovauti ne mažiau kaip 50 % pasirašyto kapitalo.

Kad susidarytų kvalifikuota balsų dauguma, reikia, kad aštuoniolika
narių balsuotų „už“ ir sudarytų 68 % pasirašyto kapitalo. Dalyvaujančių
narių ar jų atstovų susilaikymas balsuojant neužkerta kelio priimti
sprendimus, kurie turi būti priimti vieningai.

9 straipsnis

(ex 11 straipsnis)

1.   Direktorių valdyba priima sprendimus dėl finansavimo, ypač paskolų
ir garantijų forma, suteikimo bei paskolų ėmimo; ji nustato teikiamų
paskolų palūkanų normas ir komisinius bei kitus mokėjimus. Remdamasi
kvalifikuota balsų dauguma priimtu sprendimu, ji gali kai kurias savo
funkcijas perduoti Valdymo komitetui. Ji nustato tokio perdavimo sąlygas
bei prižiūri jo vykdymą.

Direktorių valdyba rūpinasi tinkamu vadovavimu Bankui; ji užtikrina, kad
Bankas būtų valdomas vadovaujantis Sutarčių ir Statuto nuostatomis bei
Valdytojų tarybos nustatytomis bendrosiomis nuorodomis.

Finansinių metų pabaigoje Direktorių valdyba pateikia pranešimą
Valdytojų tarybai, ir, pranešimą patvirtinus, jį paskelbia.

2.   Direktorių valdybą sudaro dvidešimt devyni direktoriai ir
devyniolika pakaitinių direktorių.

Direktorius penkeriems metams skiria Valdytojų taryba; po vieną
direktorių pasiūlo kiekviena valstybė narė ir vieną pasiūlo Komisija.

Pakaitinius direktorius penkeriems metams skiria Valdytojų taryba tokiu
būdu:

—

	

du pakaitinius direktorius pasiūlo Vokietijos Federacinė Respublika,

—

	

du pakaitinius direktorius pasiūlo Prancūzijos Respublika,

—

	

du pakaitinius direktorius pasiūlo Italijos Respublika,

—

	

du pakaitinius direktorius pasiūlo Jungtinė Didžiosios Britanijos ir
Šiaurės Airijos Karalystė,

—

	

vieną pakaitinį direktorių bendru sutarimu pasiūlo Ispanijos Karalystė
ir Portugalijos Respublika,

—

	

vieną pakaitinį direktorių bendru sutarimu pasiūlo Belgijos Karalystė,
Liuksemburgo Didžioji Hercogystė ir Nyderlandų Karalystė,

—

	

du pakaitinius direktorius bendru sutarimu pasiūlo Danijos Karalystė,
Graikijos Respublika, Airija ir Rumunija,

—

	

du pakaitinius direktorius bendru sutarimu pasiūlo Estijos Respublika,
Latvijos Respublika, Lietuvos Respublika, Austrijos Respublika, Suomijos
Respublika ir Švedijos Karalystė,

—

	

keturis pakaitinius direktorius bendru sutarimu pasiūlo Bulgarijos
Respublika, Čekijos Respublika, Kroatijos Respublika, Kipro Respublika,
Vengrijos Respublika, Maltos Respublika, Lenkijos Respublika, Slovėnijos
Respublika ir Slovakijos Respublika,

—

	

vieną pakaitinį direktorių pasiūlo Komisija.

Direktorių valdyba pasirenka šešis balsavimo teisės neturinčius
ekspertus: tris narius ir tris pakaitinius.

Jie gali būti paskirti kitai kadencijai.

Darbo tvarkos taisyklėse išdėstoma dalyvavimo Direktorių valdybos
susitikimuose tvarka ir nuostatos taikomos pakaitiniams nariams bei
papildomai įtrauktiems ekspertams.

Valdymo komiteto pirmininkas arba, jeigu jis nedalyvauja, vienas iš
pirmininko pavaduotojų pirmininkauja Direktorių valdybos susirinkimams,
tačiau nebalsuoja.

Direktorių valdybos nariai renkami iš asmenų, kurių nepriklausomumas ir
kompetencija nekelia abejonių; jie atsakingi tik Bankui.

3.   Direktorių atstatydinti Valdytojų taryba gali tik tada, jei jis
nebeatitinka šioms pareigoms keliamų reikalavimų; Valdyba privalo
spręsti kvalifikuota balsų dauguma.

Jei metų pranešimas nepatvirtinamas, Direktorių valdyba atsistatydina.

4.   Į laisvą vietą, atsiradusią dėl mirties, atsistatydinimo,
atstatydinimo arba visos Valdybos atsistatydinimo, skiriama 2 dalyje
nustatyta tvarka. Narys pakeičiamas likusiam jo kadencijos laikui,
išskyrus tuos atvejus, kai keičiama visa Direktorių valdyba.

5.   Valdytojų taryba nustato Direktorių valdybos narių atlyginimą.
Valdytojų taryba nusprendžia, kokia veikla nesiderina su direktoriaus ar
pakaitinio nario pareigomis.

10 straipsnis

(ex 12 straipsnis)

1.   Kiekvienas direktorius Direktorių valdyboje turi vieną balsą. Jis
gali perduoti savo balsą visais atvejais, laikydamasis tvarkos, kuri
turi būti nustatyta Banko darbo tvarkos taisyklėse.

2.   Išskyrus atvejus, kai šiame Statute yra nustatyta kitaip,
Direktorių valdybos sprendimai priimami bent viena trečiąja (1/3)
balsavimo teisę turinčių narių balsų, atstovaujančių bent penkiasdešimt
procentų (50 %) pasirašyto kapitalo. Kad susidarytų kvalifikuota balsų
dauguma, reikia, kad aštuoniolika (18) narių, atstovaujančių
šešiasdešimt aštuoniems procentams (68 %) pasirašyto kapitalo, balsuotų
„už“. Banko darbo tvarkos taisyklės nustato, kiek Direktorių valdybos
narių sudaro sprendimams galioti būtiną kvorumą.

11 straipsnis

(ex 13 straipsnis)

1.   Valdymo komitetą sudaro pirmininkas ir aštuoni pirmininko
pavaduotojai, kuriuos šešeriems metams skiria Valdytojų taryba
Direktorių valdybos siūlymu. Jie gali būti paskirti kitai kadencijai.

Valdytojų taryba vieningai gali keisti Valdymo komiteto narių skaičių.

2.   Direktorių valdybos siūlymu, priimtu kvalifikuota balsų dauguma,
Valdytojų taryba gali taip pat kvalifikuota balsų dauguma atstatydinti
Valdymo komiteto narį.

3.   Valdymo komitetas, pavaldus pirmininkui ir prižiūrimas Direktorių
valdybos, yra atsakingas už Banko einamąją veiklą.

Jis rengia Direktorių valdybos sprendimus, ypač susijusius su
finansavimo, ypač paskolų ir garantijų forma, teikimu bei paskolų ir
garantijų teikimu, užtikrina šių sprendimų įgyvendinimą.

4.   Valdymo komitetas, teikdamas nuomonę dėl projektų, susijusių su
paskolų gavimu arba finansavimo, ypač paskolų ir garantijų forma,
teikimu, sprendimą priima balsų dauguma.

5.   Valdytojų taryba nustato Valdymo komiteto narių atlyginimą bei,
kokia veikla yra nesuderinama su jų pareigomis.

6.   Pirmininkas arba, jeigu jis negali, pirmininko pavaduotojas,
atstovauja Bankui teismuose ir tvarkant kitus reikalus.

7.   Banko darbuotojai yra pavaldūs pirmininkui. Juos priima į darbą ir
atleidžia pirmininkas. Atrenkant personalą atsižvelgiama ne tik į
asmeninius sugebėjimus bei kvalifikaciją, bet ir į teisingą valstybių
narių piliečių atstovavimą. Banko tvarkos taisyklėse nustatoma, kuris
organas yra kompetentingas priimti personalui taikomas nuostatas.

8.   Valdymo komitetas ir Banko personalas atsakingi tik Bankui ir
eidami savo pareigas yra visiškai nepriklausomi.

12 straipsnis

(ex 14 straipsnis)

1.   Komitetas, kurį sudaro šeši nariai, Valdytojų tarybos paskirti
pagal jų kompetenciją, patikrina, ar Banko veikla atitinka geriausią
bankininkystės praktiką, ir atsako už jo sąskaitų auditą.

2.   1 dalyje nurodytas Komitetas kasmet nustato, ar Banko operacijos
buvo tinkamai vykdomos ir ar deramai tvarkomos finansinės apskaitos
knygos. Šiuo tikslu jis patikrina, ar Banko operacijos buvo vykdomos
laikantis šiame Statute ir Darbo tvarkos taisyklėse nustatytų formalumų
ir procedūrų.

3.   1 dalyje nurodytas Komitetas patvirtina, kad finansinės ataskaitos
ir kita finansinė informacija, išdėstyta Direktorių valdybos parengtose
metų ataskaitose, pateikia tikrą ir teisingą vaizdą apie Banko turto ir
įsipareigojimų finansinę padėtį bei jo operacijų rezultatus ir
nagrinėjamų finansinių metų pinigų srautus.

4.   Darbo tvarkos taisyklėse apibrėžiama, kokios kvalifikacijos
reikalaujama iš Komiteto narių ir nustatomos Komiteto veiklos sąlygos.

13 straipsnis

(ex 15 straipsnis)

Ryšius su kiekviena valstybe nare Bankas palaiko per atitinkamos
valstybės paskirtą instituciją. Atlikdamas finansines operacijas, Bankas
naudojasi atitinkamos valstybės narės nacionalinio centrinio banko arba
kurios nors kitos tos valstybės narės patvirtintos finansų
institucijos paslaugomis.

14 straipsnis

(ex 16 straipsnis)

1.   Bankas bendradarbiauja su visomis tarptautinėmis organizacijomis,
kurios veikia panašiose srityse.

2.   Bankas siekia užmegzti atitinkamus bendradarbiavimo ryšius su
bankais ir finansų institucijomis tose šalyse, su kuriomis siejasi jo
operacijos.

15 straipsnis

(ex 17 straipsnis)

Valstybės narės ar Komisijos prašymu arba savo iniciatyva Valdytojų
taryba aiškina ir papildo šio Statuto 7 straipsnyje nurodytas nuorodas
vadovaudamasi tomis pačiomis nuostatomis, kokios buvo taikomos jas priimant.

16 straipsnis

(ex 18 straipsnis)

1.   Įgyvendindamas Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 309
straipsnyje nurodytą uždavinį, Bankas teikia savo narių arba privačių ir
valstybinių įmonių investicijoms, kurios būtų vykdomos valstybių narių
teritorijose, tokio dydžio finansavimą, ypač paskolų ir garantijų forma,
kuris padengtų trūkstamas lėšas, kurių negalima gauti iš kitų šaltinių
protingomis sąlygomis.

Tačiau Bankas, naudodamasis Valdytojų tarybos kvalifikuota balsų dauguma
priimtu sprendimu, Direktorių valdybos siūlymu gali suteikti finansavimą
investicijoms, kurios iš dalies ar visiškai, būtų vykdomos ne valstybių
narių teritorijose.

2.   Kiek įmanoma, paskolos teikiamos tik su sąlyga, kad yra naudojami
ir kiti finansavimo šaltiniai.

3.   Teikdamas paskolą įmonei ar kitam subjektui, išskyrus valstybę
narę, Bankas paskolą suteikia su sąlyga, kad valstybė narė, kurios
teritorijoje bus vykdoma investicija, suteiks garantiją arba bus
suteiktos kitos atitinkamos garantijos, arba Bankas remiasi skolininko
finansinės padėties tvirtumu.

Be to, remdamasis Valdytojų tarybos pagal 7 straipsnio 3 dalies b punktą
nustatytais principais ir kai to reikia vykdant Sutarties dėl Europos
Sąjungos veikimo 309 straipsnyje numatytas operacijas, Direktorių
valdyba, spręsdama kvalifikuota balsų dauguma, nustato finansinių
operacijų, kurios gali būti ypač rizikingos ir todėl laikomos ypatinga
veikla, sąlygas.

4.   Bankas gali teikti paskolų, kurias valstybinės ar privačios įmonės
arba kiti subjektai ima Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 309
straipsnyje numatytiems projektams vykdyti, garantijas.

5.   Bendra Banko suteiktų paskolų ir garantijų suma bet kuriuo metu
neturi viršyti 250 % jo pasirašyto kapitalo, atsargų, nepadarytų
atidėjinių ir pelno (nuostolio) sąskaitos perviršio. Pastaroji bendra
suma sumažinama tokia suma, kokia buvo pasirašyta (nebūtinai apmokėta)
Bankui dalyvaujant kitų įmonių kapitale.

Banko išmokėta suma už dalyvavimą kitų įmonių kapitale niekada neviršija
bendros jo pasirašyto kapitalo, atsargų, nepadarytų atidėjinių ir pelno
(nuostolio) sąskaitos perviršio sumos.

Išimties atveju, Valdytojų tarybai ir Direktorių valdybai nusprendus
pagal 18 straipsnio 3 dalį, ypatingai Banko veiklai bus specialiai
paskirstomos atsargos.

Ši dalis taip pat taikoma sudarant Banko konsoliduotą finansinę
atskaitomybę.

6.   Bankas apsisaugo nuo rizikos, susijusios su valiutų kursu, paskolos
ir garantijų sutartyse numatydamas, jo manymu, tinkamas sąlygas.

17 straipsnis

(ex 19 straipsnis)

1.   Paskolų, kurias suteikia Bankas, palūkanų normos ir komisiniai, ir
kiti mokėjimai koreguojami atsižvelgiant į kapitalo rinkoje vyraujančias
sąlygas ir apskaičiuojami taip, kad iš jų gaunamos pajamos leistų Bankui
vykdyti savo įsipareigojimus, padengti jo išlaidas ir riziką bei
suformuoti rezervinį fondą, kaip numatyta 22 straipsnyje.

2.   Bankas palūkanų normų nemažina. Jei dėl investicijos, kuri bus
finansuojama, pobūdžio palūkanų normų mažinimas būtų pageidaujamas,
valstybė narė ar kuri kita organizacija gali suteikti tokio dydžio
pagalbą palūkanoms mokėti, kuri nepažeistų Sutarties dėl Europos
Sąjungos veikimo 107 straipsnio.

18 straipsnis

(ex 20 straipsnis)

Atlikdamas finansavimo operacijas Bankas laikosi šių principų:

1.

	

Užtikrina, kad Sąjungos labui jos lėšos būtų naudojamos kuo racionaliau.

Bankas gali suteikti paskolas arba garantijas tik:

a)

	

jeigu tuo atveju, kai investuojant gamybos sektoriaus įmonės, palūkanos
ir amortizaciniai mokėjimai padengiami iš įmonės gamybos pelno arba,
kitais atvejais, valstybė, kurioje investuojama, yra įsipareigojusi juos
padengti arba jie padengiami kitais būdais kitų investicijų atveju; ir

b)

	

jei šis investavimas padeda didinti ekonomikos produktyvumą apskritai ir
skatina vidaus rinkos kūrimą.

2.

	

Bankas neįgyja jokio intereso įmonėje ir neprisiima atsakomybės už jos
valdymą, išskyrus atvejus, kai tai yra būtina siekiant užtikrinti Banko
teises susigrąžinti paskolintas lėšas.

Tačiau, remdamasi Valdytojų tarybos pagal 7 straipsnio 3 dalies b punktą
nustatytais principais ir kai reikia Sutarties dėl Europos Sąjungos
veikimo 309 straipsnyje numatytoms operacijoms vykdyti, Direktorių
valdyba spręsdama kvalifikuota balsų dauguma nustato dalyvavimo sąlygas
komercinių įmonių kapitale, kiek to reikia finansuojant investiciją ar
programą, paprastai papildant paskolą ar garantiją.

3.

	

Savo reikalavimus jis gali realizuoti kapitalo rinkoje ir, siekdamas šio
tikslo, gali pareikalauti, kad skolininkai išleistų obligacijas arba
kitus vertybinius popierius.

4.

	

Nei Bankas, nei valstybės narės nenustato sąlygos, kad Banko paskolintos
lėšos būtų išleistos tam tikroje konkrečioje valstybėje narėje.

5.

	

Bankas gali teikti paskolas su sąlyga, kad bus skelbiamas tarptautinis
konkursas.

6.

	

Bankas nefinansuoja, iš dalies ar visiškai, jokios investicijos, kuriai
prieštarauja valstybė narė, kurios teritorijoje ji būtų vykdoma.

7.

	

Be skolinimo veiklos Bankas gali teikti techninę pagalbą pagal Valdytojų
tarybos kvalifikuota balsų dauguma nustatytas sąlygas bei vadovaujantis
šiuo Statutu.

19 straipsnis

(ex 21 straipsnis)

1.   Kiekviena įmonė arba valstybinis ar privatus subjektas dėl
finansavimo gali tiesiogiai kreiptis į Banką. Paraiškos Bankui gali būti
pateiktos ir per Komisiją arba per valstybę narę, kurios teritorijoje
bus investuojama.

2.   Paraiškos, pateiktos per Komisiją, perduodamos valstybei narei,
kurios teritorijoje bus investuojama, kad ši pareikštų savo nuomonę.
Paraiškos, pateiktos per valstybę narę, perduodamos Komisijai, kad ši
pareikštų savo nuomonę. Paraiškos, pateiktos Bankui tiesiogiai,
perduodamos atitinkamai valstybei narei bei Komisijai.

Atitinkama valstybė narė ir Komisija pareiškia savo nuomonę per du
mėnesius. Jei per šį laikotarpį atsakymas nepateikiamas, Bankas gali
daryti prielaidą, kad tam investavimui neprieštaraujama.

3.   Direktorių valdyba priima sprendimą dėl finansavimo operacijų
paraiškų, kurias jai pateikia Valdymo komitetas.

4.   Valdymo komitetas išnagrinėja, ar jam pateiktos finansavimo
operacijų paraiškos neprieštarauja šiam Statutui, ypač jo 16 ir 18
straipsniams. Jei Valdymo komitetas pritaria finansavimo suteikimui, jis
Direktorių valdybai pateikia atitinkamą pasiūlymą; Komitetas gali
nustatyti, jo manymu, esmines sąlygas, kurias tenkinant jo nuomonė būtų
palanki. Jei Valdymo komitetas prieštarauja finansavimo suteikimui, jis
Direktorių valdybai pateikia atitinkamus dokumentus bei savo nuomonę.

5.   Jei Valdymo komitetas pareiškia nepalankią nuomonę, Direktorių
valdyba gali nesuteikti finansavimo, išskyrus atvejus, kai ji
nusprendžia vieningai.

6.   Jei Komisija pareiškia nepalankią nuomonę, Direktorių valdyba gali
nesuteikti finansavimo, išskyrus atvejus, kai ji nusprendžia vieningai,
o Komisijos paskirtas direktorius susilaiko.

7.   Jeigu ir Valdymo komitetas, ir Komisija pareiškia nepalankią
nuomonę, finansavimo Direktorių valdyba suteikti negali.

8.   Jei finansavimo operacija, susijusi su patvirtinta investicija,
turi būti restruktūrizuota, kad apsaugotų Banko teises ir interesus,
Valdymo komitetas nedelsdamas imasi skubių priemonių, kurios, jo manymu,
yra reikalingos, ir tuoj pat apie jas praneša Direktorių valdybai.

20 straipsnis

(ex 22 straipsnis)

1.   Savo užduočių vykdymui reikalingas lėšas Bankas skolinasi kapitalo
rinkose.

2.   Bankas gali skolintis valstybių narių kapitalo rinkose pagal šioms
rinkoms taikomas teisines nuostatas.

Nukrypdamos nuo Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 139 straipsnio 1
dalies, valstybės narės atitinkamos kompetentingos institucijos gali
atsisakyti duoti sutikimą tik tada, jei būtų priežasčių manyti, kad tai
gali žymiai sutrikdyti tos valstybės kapitalo rinką.

21 straipsnis

(ex 23 straipsnis)

1.   Turimas lėšas, kurių Bankui nereikia nedelsiant panaudoti savo
įsipareigojimams vykdyti, Bankas gali naudoti šiems tikslams:

a)

	

investuoti pinigų rinkose;

b)

	

pagal 18 straipsnio 2 dalies nuostatas gali pirkti ir parduoti
vertybinius popierius;

c)

	

gali vykdyti bet kurią kitą finansinę operaciją, susijusią su jo tikslais.

2.   Nepažeisdamas 23 straipsnio nuostatų, Bankas, valdydamas savo
investicijas, nedalyvauja jokiame valiutų arbitraže, jei to tiesiogiai
nereikia jo skolinimo operacijoms arba įsipareigojimams, susijusiems su
gautomis paskolomis arba jo suteiktomis garantijomis, vykdyti.

3.   Šio straipsnio taikymo srityse Bankas savo veiksmus derina su
atitinkamos valstybės narės kompetentingomis institucijomis ar
nacionaliniu centriniu banku.

22 straipsnis

(ex 24 straipsnis)

1.   Rezervinis fondas, siekiantis iki 10 proc. pasirašyto kapitalo,
suformuojamas palaipsniui. Jei banko įsipareigojimų padėtis tai
pateisintų, Direktorių valdyba gali nuspręsti atidėti papildomas
atsargas. Rezervinis fondas kaupiamas, kol bus visiškai suformuotas iš:

a)

	

palūkanų, gaunamų už paskolas, kurias Bankas yra suteikęs iš valstybių
narių įmokėtų sumų pagal 5 straipsnį;

b)

	

palūkanų, gaunamų už paskolas, kurias Bankas yra suteikęs iš lėšų, gautų
už grąžintas paskolas, nurodytas a punkte;

panaudojant šių pajamų tokią dalį, kurios nereikia Banko
įsipareigojimams vykdyti arba jo išlaidoms padengti.

2.   Rezervinio fondo lėšos investuojamos taip, kad bet kuriuo metu jas
galima būtų panaudoti tikslui, kuriam skirtas fondas.

23 straipsnis

(ex 25 straipsnis)

1.   Bankas visada gali savo turtą vienos valstybės narės, kurios
valiuta nėra euro, valiuta keisti, kad galėtų vykdyti finansines
operacijas, atitinkančias Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo
309 straipsnyje išdėstytą uždavinį, atsižvelgdamas į šio Statuto 23
straipsnio nuostatas. Bankas kiek įmanoma stengiasi tokių keitimų
nedaryti, jei jis turi grynųjų pinigų ar likvidžiojo turto jam
reikalinga valiuta.

2.   Bankas negali savo turto valstybės narės, kurios valiuta nėra euro,
valiuta iškeisti į trečiosios šalies valiutą be atitinkamos valstybės
narės sutikimo.

3.   Bankas gali laisvai disponuoti ta savo kapitalo dalimi, kuri
apmokėta, arba bet kuria valiuta, pasiskolinta rinkose, esančiose už
Sąjungos ribų.

4.   Valstybės narės įsipareigoja sudaryti galimybes skolininkams
disponuoti valiuta, reikalinga kapitalui grąžinti ir mokėti palūkanas už
paskolas ar komisinius už garantijas, suteiktas Banko jų teritorijoje
vykdomoms investicijoms.

24 straipsnis

(ex 26 straipsnis)

Jei valstybė narė nevykdo narystės įsipareigojimų, numatytų šiame
Statute, ypač įsipareigojimo apmokėti savo dalį pasirašytame kapitale
arba grąžinti pasiskolintą sumą, paskolų arba garantijų teikimas tai
valstybei narei ar jos piliečiams Valdytojų tarybos sprendimu, priimtu
kvalifikuota balsų dauguma, gali būti sustabdytas.

Toks sprendimas neatleidžia nei valstybės narės, nei jos piliečių nuo jų
įsipareigojimų Bankui.

25 straipsnis

(ex 27 straipsnis)

1.   Jei Valdytojų taryba nusprendžia sustabdyti Banko operacijas, visa
jo veikla nedelsiant nutraukiama, išskyrus tą, kuri užtikrina tinkamą jo
turto realizavimą, apsaugą ir išsaugojimą bei jo įsipareigojimų vykdymą.

2.   Likviduojant Banką, Valdytojų taryba paskiria likvidatorius ir
teikia jiems nurodymus dėl likvidavimo vykdymo. Ji užtikrina, kad
personalo teisės būtų apsaugotos.

26 straipsnis

(ex 28 straipsnis)

1.   Kiekvienoje valstybėje narėje Bankas naudojasi plačiausiu teisnumu,
suteikiamu juridiniams asmenims pagal jos įstatymus; jis gali įsigyti
kilnojamąjį ir nekilnojamąjį turtą bei juo disponuoti ir būti šalimi
teismo procese.

2.   Banko nuosavybei netaikoma jokios turto rekvizavimo ar
eksproprijavimo formos.

27 straipsnis

(ex 29 straipsnis)

Ginčus tarp Banko ir jo kreditorių, skolininkų arba bet kurio kito
asmens sprendžia kompetentingi nacionaliniai teismai, išskyrus atvejus,
kai jurisdikcija priklauso Europos Sąjungos Teisingumo Teismui.

Kiekvienoje sutartyje Bankas gali numatyti, kad ginčai būtų nagrinėjami
arbitražo tvarka. Kiekvienoje valstybėje narėje Bankas turi adresą,
kuriuo teikia savo paslaugas. Tačiau bet kokioje sutartyje jis gali
nurodyti konkretų adresą, kuriuo teikia paslaugas.

Banko turtas ir nuosavybė negali būti areštuoti ar konfiskuoti, išskyrus
teismo sprendimu.

28 straipsnis

(ex 30 straipsnis)

1.   Valdytojų taryba vieningai gali nuspręsti įsteigti dukterines
bendroves ar kitus subjektus, kurie turėtų juridinio asmens statusą ir
būtų finansiškai nepriklausomi.

2.   Valdytojų taryba vieningai priimtu sprendimu patvirtina 1 dalyje
nurodytų įstaigų statutus. Statute visų pirma nustatomi tikslai,
struktūra, kapitalas, narystė, būstinės vieta, finansinės lėšos,
intervencinės priemonės ir audito susitarimai bei jų ir Banko organų
tarpusavio santykiai.

3.   Bankas turi įgaliojimus dalyvauti valdant šias įstaigas ir
prisidėti prie jų pasirašyto kapitalo, apmokant Valdytojų tarybos
vieningai nustatytą sumą.

4.   Protokolas dėl Europos Sąjungos privilegijų ir imunitetų taikomas
1 dalyje nurodytoms įstaigoms tokiu mastu, kiek jos yra įsteigtos pagal
Sąjungos teisę, jų organų nariams ir jų personalui, kai jie atlieka savo
pareigas, pagal tas pačias sąlygas, kurios yra taikomos Bankui.

Tiems dividendams, kapitalo prieaugiui ar kitos formos pajamoms,
gaunamoms iš tokių įstaigų, kurias turi teisę gauti jų nariai, išskyrus
Europos Sąjungą ir Banką, taikomos galiojančių teisės aktų fiskalinės
nuostatos.

5.   Europos Sąjungos Teisingumo Teismas, neviršydamas toliau nustatytų
apribojimų, sprendžia ginčus dėl įsteigtų pagal Sąjungos teisę įstaigų
organų patvirtintų priemonių. Ieškinį dėl šių priemonių gali pareikšti
bet kuris tokios įstaigos narys pagal savo kompetenciją arba bet kuri
valstybė narė Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 263 straipsnyje
nustatytomis sąlygomis.

6.   Valdytojų taryba gali vieningai nuspręsti įsteigtų pagal Sąjungos
teisę įstaigų personalui leisti dalyvauti bendrose su Banku struktūrose,
vadovaujantis atitinkama vidaus tvarka.

PROTOKOLAS (Nr. 6)

DĖL EUROPOS SĄJUNGOS INSTITUCIJŲ, TAM TIKRŲ ĮSTAIGŲ, ORGANŲ BEI
PADALINIŲ BŪSTINIŲ VIETOS

VALSTYBIŲ NARIŲ VYRIAUSYBIŲ ATSTOVAI,

ATSIŽVELGDAMI į Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 341 straipsnį ir
Europos atominės energijos bendrijos steigimo sutarties 189 straipsnį,

PRIMINDAMI IR PATVIRTINDAMI 1965 m. balandžio 8 d. sprendimą bei
laikydamiesi sprendimų dėl būsimų institucijų, įstaigų, organų ir
padalinių būstinių,

SUSITARĖ dėl šių nuostatų, kurios pridedamos prie Europos Sąjungos
sutarties, Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo ir Europos atominės
energijos bendrijos steigimo sutarties:

Vienintelis straipsnis

a)

	

Europos Parlamento būstinė yra Strasbūre, kur vyksta 12 mėnesinių
plenarinių sesijų, įskaitant biudžeto sesiją. Papildomi plenarinės
sesijos posėdžiai vyksta Briuselyje. Europos Parlamento komitetų
posėdžiai vyksta Briuselyje. Europos Parlamento Generalinio sekretoriato
ir jo padalinių būstinės lieka Liuksemburge.

b)

	

Tarybos būstinė yra Briuselyje. Balandžio, birželio ir spalio mėnesiais
Tarybos posėdžiai vyksta Liuksemburge.

c)

	

Komisijos būstinė yra Briuselyje. 1965 m. balandžio 8 d. sprendimo 7,
8 ir 9 straipsniuose išvardytų padalinių būstinės yra Liuksemburge.

d)

	

Europos Sąjungos Teisingumo Teismo būstinė yra Liuksemburge.

e)

	

Audito Rūmų būstinė yra Liuksemburge.

f)

	

Ekonomikos ir socialinių reikalų komiteto būstinė yra Briuselyje.

g)

	

Regionų komiteto būstinė yra Briuselyje.

h)

	

Europos investicijų banko būstinė yra Liuksemburge.

i)

	

Europos centrinio banko būstinė yra Frankfurte.

j)

	

Europos policijos biuro (Europolas) būstinė yra Hagoje.

PROTOKOLAS (Nr. 7)

DĖL EUROPOS SĄJUNGOS PRIVILEGIJŲ IR IMUNITETŲ

AUKŠTOSIOS SUSITARIANČIOS ŠALYS,

ATSIŽVELGDAMOS į tai, kad pagal Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo
343 straipsnį ir Europos atominės bendrijos steigimo sutarties (EAEB)
191 straipsnį Europos Sąjunga ir EAEB valstybių narių teritorijose
naudojasi privilegijomis ir imunitetais, kurie yra būtini jų uždaviniams
atlikti,

SUSITARĖ dėl šių nuostatų, kurios pridedamos prie Europos Sąjungos
sutarties, Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo ir Europos atominės
energijos bendrijos steigimo sutarties:

I SKYRIUS

EUROPOS SĄJUNGOS NUOSAVYBĖ, LĖŠOS, TURTAS IR VEIKLA

1 straipsnis

Sąjungos patalpos ir pastatai yra neliečiami. Juose negali būti
atliekama krata, jų negalima rekvizuoti, konfiskuoti ar eksproprijuoti.
Be Teisingumo Teismo leidimo Sąjungos nuosavybei ir turtui negali būti
taikomos jokios administracinės ar teisinės suvaržymo priemonės.

2 straipsnis

Sąjungos archyvai yra neliečiami.

3 straipsnis

Sąjunga, jos turtas, pajamos ir kita nuosavybė yra atleidžiami nuo visų
tiesioginių mokesčių.

Esant galimybei, valstybių narių vyriausybės imasi atitinkamų priemonių,
kad būtų netaikomi arba kompensuojami netiesioginiai ar apyvartos
mokesčiai, įeinantys į kilnojamojo ar nekilnojamojo turto kainą, tais
atvejais, kai Sąjunga savo oficialiam naudojimui perka didelės vertės
pirkinius, į kurių kainą įeina minimi mokesčiai. Tačiau šios nuostatos
netaikomos tais atvejais, kai jos gali iškreipti konkurenciją Sąjungoje.

Jokių lengvatų netaikoma atsiskaitant už komunalines paslaugas.

4 straipsnis

Sąjungos oficialiam naudojimui skirtiems daiktams netaikomi muitai,
importo ir eksporto draudimai ar apribojimai; taip importuotų daiktų
šalies teritorijoje negalima nei mokamai, nei nemokamai perleisti
kitiems, išskyrus atvejus, kai tai daroma tos šalies vyriausybės
patvirtintomis sąlygomis.

Sąjungos leidiniams taip pat netaikomi jokie muitai, importo ir eksporto
draudimai ar apribojimai.

II SKYRIUS

RYŠIAI IR LAISSEZ-PASSER

5 straipsnis

(ex 6 straipsnis)

Oficialiems Sąjungos institucijų ryšiams ir visų jos dokumentų
perdavimui kiekvienos valstybės narės teritorijoje galioja tos pačios
nuostatos kaip toje valstybėje esančioms diplomatinėms atstovybėms.

Oficiali Sąjungos institucijų korespondencija ir kiti oficialūs jų
ryšiai negali būti cenzūruojami.

6 straipsnis

(ex 7 straipsnis)

Tarybos, sprendžiančios paprasta balsų dauguma, nustatytos formos
laissez-passer, kurį valstybių narių valdžios institucijos pripažįsta
kaip galiojantį kelionės dokumentą, Sąjungos institucijų pirmininkai
gali išduoti šių institucijų nariams ir tarnautojams. Šie laissez-passer
yra išduodami pareigūnams ir kitiems tarnautojams pagal Sąjungos
pareigūnų tarnybos nuostatus ir kitų tarnautojų įdarbinimo sąlygas.

Komisija gali sudaryti susitarimus dėl šių laissez-passer pripažinimo
galiojančiais kelionės dokumentais trečiųjų šalių teritorijose.

III SKYRIUS

EUROPOS PARLAMENTO NARIAI

7 straipsnis

(ex 8 straipsnis)

Laisvam Europos Parlamento narių, vykstančių į Europos Parlamento
susitikimus bei grįžtantiems iš jų, judėjimui negali būti taikomi jokie
administraciniai ar kitokie apribojimai.

Muitinės ir valiutos keitimo kontrolės atžvilgiu Europos Parlamento nariams:

a)

	

jų pačių vyriausybės sudaro tokias pačias sąlygas, kokios yra sudaromos
aukšto rango pareigūnams, keliaujantiems į užsienį laikinų oficialių
vizitų metu;

b)

	

kitų valstybių narių vyriausybės sudaro tokias pačias sąlygas, kokios
yra sudaromos užsienio vyriausybių atstovams laikinų oficialių vizitų metu.

8 straipsnis

(ex 9 straipsnis)

Europos Parlamento nariai negali būti apklausiami, sulaikomi ar
traukiami atsakomybėn dėl einant pareigas pareikštos nuomonės ar balsavimo.

9 straipsnis

(ex 10 straipsnis)

Europos Parlamento nariai sesijų metu naudojasi:

a)

	

savo valstybės teritorijoje – imunitetais, kurie toje valstybėje yra
suteikiami parlamento nariams;

b)

	

visų kitų valstybių narių teritorijose – imunitetu nuo bet kokios
sulaikymo priemonės ir patraukimo atsakomybėn.

Imunitetas taip pat galioja Europos Parlamento nariams vykstant į
Europos Parlamento susitikimų vietą arba grįžtant iš jos.

Imunitetu negali naudotis narys, užkluptas darantis nusikaltimą, taip
pat joks imunitetas negali sukliudyti Europos Parlamentui pasinaudoti
savo teise atšaukti vieno iš narių imunitetą.

IV SKYRIUS

VALSTYBIŲ NARIŲ ATSTOVAI, DALYVAUJANTYS EUROPOS SĄJUNGOS INSTITUCIJŲ
VEIKLOJE

10 straipsnis

(ex 11 straipsnis)

Sąjungos institucijų veikloje dalyvaujantys valstybių narių atstovai, jų
patarėjai ir techniniai ekspertai, eidami savo pareigas, vykdami į
susitikimų vietą ir grįždami iš jos, naudojasi visomis įprastomis
privilegijomis, imunitetais ir lengvatomis.

Šis straipsnis taikomas ir Sąjungos patariamųjų organų nariams.

V SKYRIUS

EUROPOS SĄJUNGOS PAREIGŪNAI IR KITI TARNAUTOJAI

11 straipsnis

(ex 12 straipsnis)

Sąjungos pareigūnams ir kitiems tarnautojams, neatsižvelgiant į jų
pilietybę, kiekvienos valstybės narės teritorijoje:

a)

	

pagal Sutarčių nuostatas dėl pareigūnų ir kitų tarnautojų atsakomybės
Sąjungai ir dėl Europos Sąjungos Teismo jurisdikcijos spręsti ginčus
tarp Sąjungos ir jos pareigūnų bei kitų tarnautojų suteikiamas
imunitetas nuo jurisdikcijas dėl jų veiksmų, atliktų einant pareigas,
įskaitant pasakytas ar rašytines kalbas. Šis imunitetas lieka galioti ir
jiems nustojus eiti pareigas;

b)

	

kartu su sutuoktiniu ir išlaikomais šeimos nariais netaikomi imigracijos
apribojimai bei užsieniečių registracijos formalumai;

c)

	

taikant valiutų ar jų keitimo taisykles, sudaromos tokios pačios
sąlygos, kokios toje šalyje paprastai yra sudaromos tarptautinių
organizacijų pareigūnams;

d)

	

pirmą kartą atvykstantiems į konkrečią šalį eiti pareigų suteikiama
teisė be muito importuoti savo baldus ir asmeninį turtą, taip pat be
muito, toje šalyje baigus kadenciją, iš tos šalies reeksportuoti savo
baldus ir turtą, jeigu tos šalies, kurioje naudojamasi šia teise,
vyriausybė abiem atvejais nėra nustačiusi kokių nors, jos požiūriu,
būtinų sąlygų;

e)

	

leidžiama asmeniniam naudojimui be muito importuoti ir vėliau
reeksportuoti automobilį, įsigytą pagal vidaus rinkos sąlygas šalyje,
kurioje gyveno prieš tai, arba toje šalyje, kurios piliečiai jie yra,
jeigu atitinkamos šalies vyriausybė abiem atvejais nėra nustačiusi kokių
nors, jos požiūriu, būtinų sąlygų.

12 straipsnis

(ex 13 straipsnis)

Remiantis Europos Parlamento ir Tarybos pagal įprastą teisėkūros
procedūrą priimtais reglamentais nustatytomis sąlygomis ir tvarka bei
pasikonsultavus su atitinkamomis institucijomis Sąjungos pareigūnai ir
kiti tarnautojai moka Sąjungai mokesčius nuo iš Sąjungos gaunamos algos,
darbo užmokesčio ir kito atlyginimo.

Iš Sąjungos gaunamai algai, darbo užmokesčiui ir kitam atlyginimui
netaikomi nacionaliniai mokesčiai.

13 straipsnis

(ex 14 straipsnis)

Pajamų mokesčio, turto mokesčio ir palikimo mokesčio taikymo tikslais
bei tarp Sąjungos valstybių narių pasirašytų sutarčių dėl dvigubo
apmokestinimo išvengimo taikymo tikslais Sąjungos pareigūnai ir kiti
tarnautojai, kurie vien tik todėl, kad eina pareigas Sąjungos tarnyboje,
įgyja gyvenamąją vietą kitos valstybės narės nei šalies, kur prieš
pradedant eiti pareigas buvo jų nuolatinė gyvenamoji vieta mokesčių
mokėjimo tikslais, teritorijoje, yra laikomi, tiek šalyje, kurioje
faktiškai gyvena, tiek toje, kurioje yra jų nuolatinė gyvenamoji vieta,
mokesčių mokėjimo tikslais išlaikiusiais nuolatinę gyvenamąją vietą
pastarojoje, jei ji yra Sąjungos narė. Ši nuostata taikoma ir
sutuoktiniui, jei šis atskirai neužsiima apmokama veikla, bei vaikams,
kuriuos išlaiko ir kuriais rūpinasi šiame straipsnyje minimi asmenys.

Pirmesnėje pastraipoje minimiems asmenims priklausantis jų buvimo šalyje
esantis kilnojamasis turtas yra atleidžiamas nuo toje šalyje galiojančio
palikimo mokesčio; apskaičiuojant palikimo mokestį, tokia nuosavybė yra
laikoma esančia nuolatinės gyvenamosios vietos mokesčių mokėjimo
tikslais šalyje, atsižvelgiant į trečiųjų šalių teises ir į galimą
tarptautinių sutarčių dėl dvigubo apmokestinimo nuostatų taikymą.

Taikant šio straipsnio nuostatas, neatsižvelgiama į nuolatinę gyvenamąją
vietą, kurią minėti asmenys įsigijo eidami pareigas kitose tarptautinėse
organizacijose.

14 straipsnis

(ex 15 straipsnis)

Europos Parlamentas ir Taryba, priimdami reglamentus pagal įprastą
teisėkūros procedūrą ir pasikonsultavę su atitinkamomis institucijomis,
nustato Sąjungos pareigūnų ir kitų tarnautojų socialinio draudimo išmokų
sistemą.

15 straipsnis

(ex 16 straipsnis)

Europos Parlamentas ir Taryba, priimdami reglamentus pagal įprastą
teisėkūros procedūrą, ir pasikonsultavę su kitomis suinteresuotomis
institucijomis, nustato Sąjungos pareigūnų ir kitų tarnautojų, kuriems
taikomos visos arba kai kurios 11 straipsnio, 12 straipsnio antrosios
dalies ir 13 straipsnio nuostatos, kategorijas.

Į tokias kategorijas suskirstytų pareigūnų ir kitų tarnautojų pavardės,
rangai ir adresai yra periodiškai pranešami valstybių narių vyriausybėms.

VI SKYRIUS

PRIE EUROPOS SĄJUNGOS AKREDITUOTŲ TREČIŲJŲ ŠALIŲ MISIJŲ PRIVILEGIJOS IR
IMUNITETAI

16 straipsnis

(ex 17 straipsnis)

Valstybė narė, kurios teritorijoje yra Sąjungos būstinė, suteikia
įprastus diplomatinius imunitetus ir privilegijas prie Sąjungos
akredituotoms trečiųjų šalių misijoms.

VII SKYRIUS

BENDROSIOS NUOSTATOS

17 straipsnis

(ex 18 straipsnis)

Privilegijos, imunitetai ir lengvatos Sąjungos pareigūnams ir kitiems
tarnautojams yra taikomos tiktai Sąjungos labui.

Kiekviena Sąjungos institucija privalo atšaukti savo pareigūno ar kito
tarnautojo imunitetą, jei, šios institucijos nuomone, tokio imuniteto
atšaukimas neprieštarauja Sąjungos interesams.

18 straipsnis

(ex 19 straipsnis)

Taikydamos šį Protokolą, Sąjungos institucijos bendradarbiauja su
atitinkamomis suinteresuotų valstybių narių valdžios institucijomis.

19 straipsnis

(ex 20 straipsnis)

11–14 straipsniai ir 17 straipsnis taikomi Europos Vadovų Tarybos
pirmininkui.

Jie taip pat taikomi Komisijos nariams.

20 straipsnis

(ex 21 straipsnis)

11–14 ir 17 straipsniai Europos Sąjungos Teisingumo Teismo teisėjams,
generaliniams advokatams, kancleriams ir pranešėjų pavaduotojams taikomi
nepažeidžiant Protokolo dėl Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statuto
3 straipsnio nuostatų, susijusių su teisėjų ir generalinių advokatų
imunitetu nuo jurisdikcijos.

21 straipsnis

(ex 22 straipsnis)

Šis Protokolas taip pat taikomas Europos investicijų bankui, jo organų
nariams, personalui ir valstybių narių atstovams, dalyvaujantiems Banko
veikloje, nepažeidžiant Protokolo dėl banko statuto nuostatų.

Be to, Europos investicijų bankas yra atleidžiamas nuo bet kokių
mokesčių mokėjimo ar panašaus pobūdžio prievolių dėl bet kokio jo
kapitalo padidėjimo ir nuo įvairių formalumų, kurie gali būti su tuo
susiję, valstybėje, kurioje yra Banko buveinė. Banko išformavimas ar
likvidavimas taip pat negali būti apmokestinimo priežastimi. Ir pagaliau
pagal Statutą vykdomai Banko ir jo organų veiklai netaikomas joks
apyvartos mokestis.

22 straipsnis

(ex 23 straipsnis)

Šis Protokolas taip pat taikomas Europos centriniam bankui, jo organų
nariams ir personalui, nepažeidžiant Protokolo dėl Europos centrinių
bankų sistemos ir Europos centrinio banko statuto nuostatų.

Be to, Europos centrinis bankas yra atleidžiamas nuo bet kokio
apmokestinimo ar panašaus pobūdžio prievolių kapitalo padidėjimo atveju
ir nuo įvairių formalumų, kurie gali būti su tuo susiję, valstybėje,
kurioje yra banko buveinė. Šio banko ir jo organų veiklai, atliekamai
pagal Europos centrinių bankų sistemos ir Europos centrinio banko
statutą, netaikomas joks apyvartos mokestis.

PROTOKOLAS (Nr. 8)

DĖL EUROPOS SĄJUNGOS SUTARTIES 6 STRAIPSNIO 2 DALIES DĖL SĄJUNGOS
PRISIJUNGIMO PRIE EUROPOS ŽMOGAUS TEISIŲ IR PAGRINDINIŲ LAISVIŲ APSAUGOS
KONVENCIJOS

AUKŠTOSIOS SUSITARIANČIOS ŠALYS

SUSITARĖ dėl šių nuostatų, kurios pridedamos prie Europos Sąjungos
sutarties ir Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo:

1 straipsnis

Europos Sąjungos sutarties 6 straipsnio 2 dalyje numatytame susitarime
dėl Sąjungos prisijungimo prie Europos žmogaus teisių ir pagrindinių
laisvių apsaugos konvencijos (toliau – Europos konvencijos) numatoma
išlaikyti konkrečius Sąjungos ir Sąjungos teisės ypatumus, ypač
atsižvelgiant į:

a)

	

galimo Sąjungos dalyvavimo Europos konvencijos kontrolės organuose
konkrečią tvarką;

b)

	

mechanizmus, kurie būtini užtikrinant, kad ne valstybių narių ieškiniai
ir asmenų skundai būtų deramai pateikiami atitinkamai valstybėms narėms
ir (arba) Sąjungai.

2 straipsnis

1 straipsnyje nurodytas susitarimas turi užtikrinti, kad šis
prisijungimas nedarytų poveikio Sąjungos kompetencijai ir Sąjungos
institucijų įgaliojimams. Jis turi užtikrinti, kad jokia jo nuostata
nedarytų poveikio valstybių narių padėčiai Europos konvencijos
atžvilgiu, visų pirma jos protokolų, pagal jos 15 straipsnį valstybių
narių patvirtintų nuo Europos konvencijos nukrypstančių priemonių ir
pagal jos 57 straipsnį valstybių narių padarytų Europos konvencijos
išlygų atžvilgiu.

3 straipsnis

Jokia 1 straipsnyje nurodyto susitarimo nuostata neturi daryti poveikio
Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 344 straipsniui.

PROTOKOLAS (Nr. 9)

DĖL TARYBOS SPRENDIMO DĖL EUROPOS SĄJUNGOS SUTARTIES 16 STRAIPSNIO
4 DALIES IR SUTARTIES DĖL EUROPOS SĄJUNGOS VEIKIMO 238 STRAIPSNIO
2 DALIES ĮGYVENDINIMO 2014 M. LAPKRIČIO 1 D. – 2017 M. KOVO 31 D.
LAIKOTARPIU IR NUO 2017 M. BALANDŽIO 1 D.

AUKŠTOSIOS SUSITARIANČIOS ŠALYS,

ATSIŽVELGDAMOS į tai, kad patvirtinant Lisabonos sutartį, buvo ypač
svarbu susitarti dėl Tarybos sprendimo dėl Europos Sąjungos sutarties 16
straipsnio 4 dalies ir Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo
238 straipsnio 2 dalies įgyvendinimo 2014 m. lapkričio 1 d. – 2017 m.
kovo 31 d. laikotarpiu ir nuo 2017 m. balandžio 1 d. (toliau – Sprendimas),

SUSITARĖ dėl šių nuostatų, kurios pridedamos prie Europos Sąjungos
sutarties ir Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo:

Vienintelis straipsnis

Prieš bet kokio projekto, kurio tikslas būtų arba iš dalies keisti ar
panaikinti Sprendimą ar kurią nors jo nuostatą, arba netiesiogiai
pakeisti jo taikymo apimtį ar prasmę iš dalies keičiant kitą Sąjungos
teisės aktą, svarstymą Taryboje šį projektą preliminariai apsvarsto
Europos Vadovų Taryba spręsdama bendru sutarimu pagal Europos Sąjungos
sutarties 15 straipsnio 4 dalį.

PROTOKOLAS (Nr. 10)

DĖL NUOLATINIO STRUKTŪRIZUOTO BENDRADARBIAVIMO, NUSTATYTO EUROPOS
SĄJUNGOS SUTARTIES 42 STRAIPSNYJE

AUKŠTOSIOS SUSITARIANČIOS ŠALYS,

ATSIŽVELGDAMOS į Europos Sąjungos sutarties 42 straipsnio 6 dalį ir 46
straipsnį,

PRIMINDAMOS, kad Sąjunga vykdo bendrą užsienio ir saugumo politiką,
grindžiamą nuolat didėjančiu valstybių narių veiksmų suartėjimu;

PRIMINDAMOS, kad bendra saugumo ir gynybos politika yra bendros užsienio
ir saugumo politikos neatskiriama dalis; kad ji užtikrina Sąjungos
operaciniam veiksnumui reikalingus civilinius ir karinius pajėgumus; kad
Sąjunga gali šiais ištekliais naudotis vykdydama Europos Sąjungos
sutarties 43 straipsnyje nurodytas misijas už Sąjungos ribų, skirtas
taikos palaikymui, konfliktų prevencijai ir tarptautinio saugumo
stiprinimui pagal Jungtinių Tautų Chartijos principus; kad šių uždavinių
vykdymas remiasi kariniais pajėgumais, teikiamais pagal principą
„vieningas pajėgų rezervas“;

PRIMINDAMOS, kad Sąjungos bendra saugumo ir gynybos politika nepažeidžia
tam tikrų valstybių narių saugumo ir gynybos politikos specifikos;

PRIMINDAMOS, kad Sąjungos bendra saugumo ir gynybos politika pripažįsta
valstybių narių, kurios mano, kad jų bendra gynyba yra įgyvendinama
Šiaurės Atlanto sutarties organizacijoje, išliekančioje jos narių
kolektyvinės gynybos pagrindu, įsipareigojimus pagal Šiaurės Atlanto
sutartį ir atitinka toje struktūroje nustatytą bendrą saugumo ir gynybos
politiką;

ĮSITIKINUSIOS, kad ryžtingesnis Sąjungos vaidmuo saugumo ir gynybos
reikaluose prisidėtų prie atnaujinto Atlanto aljanso gyvybingumo,
laikantis „Berlin Plus“ susitarimų;

BŪDAMOS PASIRYŽUSIOS užtikrinti, kad Sąjunga galėtų visiškai prisiimti
savo įsipareigojimus tarptautinėje bendruomenėje;

PRIPAŽINDAMOS, kad Jungtinių Tautų organizacija gali prašyti Sąjungos
pagalbos skubiai įgyvendinant misijas, kurios vykdomos pagal Jungtinių
Tautų Chartijos VI ir VII skyrius;

PRIPAŽINDAMOS, kad saugumo ir gynybos politikos stiprinimas pareikalaus
valstybių narių pastangų pajėgumų srityje;

SUVOKDAMOS, kad naujo etapo Europos saugumo ir gynybos politikos raidoje
pradžia reiškia ryžtingas atitinkamų valstybių narių pastangas;

PRIMINDAMOS, kad yra svarbu, jog Sąjungos vyriausiasis įgaliotinis
užsienio reikalams ir saugumo politikai visiškai įsitrauktų į veiklą,
susijusią su nuolatiniu struktūrizuotu bendradarbiavimu;

SUSITARĖ dėl šių nuostatų, kurios pridedamos prie Europos Sąjungos
sutarties ir Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo:

1 straipsnis

Europos Sąjungos sutarties 42 straipsnio 6 dalyje numatytas nuolatinis
struktūrizuotas bendradarbiavimas yra atviras visoms valstybėms narėms,
kurios nuo Lisabonos sutarties įsigaliojimo dienos įsipareigoja:

a)

	

intensyviau vystyti savo gynybos pajėgumus, plėtodamos savo
nacionalinius indėlius ir tam tikrais atvejais dalyvaudamos daugiašalėse
pajėgose, pagrindinėse Europos apginklavimo programose ir Gynybos
pajėgumų plėtojimo, mokslinių tyrimų, įsigijimų ir ginkluotės srityje
agentūros (toliau – Europos gynybos agentūra) veikloje, ir

b)

	

ne vėliau kaip iki 2010 m. būti pajėgios nacionaliniu lygiu arba kaip
daugiašalių pajėgų grupių sudėtinė dalis teikti specializuotus kovinius
vienetus, skirtus suplanuotoms misijoms, taktiniu lygiu suformuotus kaip
taktinė grupė su paramos elementais, įskaitant transportą ir logistiką,
bei galinčius įvykdyti Europos Sąjungos sutarties 43 straipsnyje
nurodytas užduotis per 5–30 dienų, ypač reaguojant į Jungtinių Tautų
Organizacijos prašymus, ir kurie išsilaikytų iš pradžių iki 30 dienų, su
galimybe šį laikotarpį pratęsti bent iki 120 dienų.

2 straipsnis

Siekdamos 1 straipsnyje išdėstytų tikslų, nuolatiniame struktūrizuotame
bendradarbiavime dalyvaujančios valstybės narės įsipareigoja:

a)

	

įsigaliojus Lisabonos sutarčiai, bendradarbiauti, siekdamos patvirtintų
tikslų dėl išlaidų gynybos investicijų srityje, ir reguliariai
peržiūrėti šiuos tikslus, atsižvelgdamos į saugumo aplinką ir Sąjungos
tarptautinius įsipareigojimus;

b)

	

kuo labiau tarpusavyje suderinti savo gynybos mechanizmus, visų pirma
derindamos savo karinių poreikių nustatymą, sutelkdamos ir, prireikus,
specializuodamos savo gynybos priemones ir pajėgumus, ir skatindamos
bendradarbiavimą mokymo ir logistikos srityse;

c)

	

imtis konkrečių priemonių, skirtų didinti galimybes naudoti savo
pajėgas, jų tarpusavio sąveiką, lankstumą ir dislokavimo galimybes, visų
pirma nustatydamos su pajėgumų skyrimu susijusius bendrus tikslus,
įskaitant galimą nacionalinių sprendimų priėmimo procedūrų peržiūrą;

d)

	

bendradarbiauti, kad užtikrintų reikalingų priemonių „Gebėjimų plėtotės
mechanizme“ pastebėtiems trūkumams šalinti, įskaitant daugiašalius
sprendimo būdus, taikymą, nepažeisdamos šiuo atžvilgiu Šiaurės Atlanto
sutarties organizacijos sistemoje prisiimtų įsipareigojimų;

e)

	

prireikus dalyvauti plėtojant pagrindines bendras ar Europos
apginklavimo programas Europos gynybos agentūros struktūroje.

3 straipsnis

Europos gynybos agentūra prisideda reguliariai vertinant dalyvaujančių
valstybių narių su gebėjimais susijusius indėlius, ypač įneštus
vadovaujantis kriterijais, kurie nustatomi inter alia remiantis 2
straipsniu, ir apie tai praneša ne rečiau kaip kartą per metus.
Įvertinimas gali būti pagrindu priimti Tarybos rekomendacijas ir
sprendimus pagal Europos Sąjungos sutarties 46 straipsnį.

PROTOKOLAS (Nr. 11)

DĖL EUROPOS SĄJUNGOS SUTARTIES 42 STRAIPSNIO

AUKŠTOSIOS SUSITARIANČIOS ŠALYS,

ATSIŽVELGDAMOS į tai, kad būtina iki galo įgyvendinti Europos Sąjungos
sutarties 42 straipsnio 2 dalies nuostatas,

ATSIŽVELGDAMOS į tai, kad Sąjungos politika, grindžiama 42 straipsniu,
nepažeidžia tam tikrų valstybių narių saugumo bei gynybos politikos
konkretaus pobūdžio, gerbia tam tikrų valstybių narių, manančių, kad jų
bendrą gynybą įgyvendina NATO, įsipareigojimus pagal Šiaurės Atlanto
sutartį ir atitinka šioje struktūroje nustatytą bendrą saugumo ir
gynybos politiką,

SUSITARĖ dėl šių nuostatų, kurios pridedamos prie Europos Sąjungos
sutarties ir Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo:

Europos Sąjunga kartu su Vakarų Europos Sąjunga turi parengti tvirtesnio
bendradarbiavimo priemones.

PROTOKOLAS (Nr. 12)

DĖL PERVIRŠINIO DEFICITO PROCEDŪROS

AUKŠTOSIOS SUSITARIANČIOS ŠALYS,

NORĖDAMOS nustatyti perviršinio deficito procedūros, nurodytos Sutarties
dėl Europos Sąjungos veikimo 126 straipsnyje, detales,

SUSITARĖ dėl šių nuostatų, kurios pridedamos prie Europos Sąjungos
sutarties ir Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo:

1 straipsnis

Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 126 straipsnio 2 dalyje nurodytos
pamatinės vertės yra:

—

	

3 % planuojamo arba faktinio bendrojo šalies biudžeto deficito santykis
su bendruoju vidaus produktu rinkos kainomis;

—

	

60 % valstybės skolos santykis su bendruoju vidaus produktu rinkos kainomis.

2 straipsnis

Minėtos Sutarties 126 straipsnyje ir šiame Protokole:

—

	

„bendrasis šalies“ – priklausantis valstybės valdymo sektoriams, tai yra
centrinei vyriausybei, regioninei ar vietos vyriausybei bei socialinės
apsaugos fondams, išskyrus komercines operacijas, apibrėžtas Europos
integruotų ekonominių sąskaitų sistemoje;

—

	

„biudžeto deficitas“ – tai grynasis skolinimasis, kaip apibrėžta Europos
integruotų ekonominių sąskaitų sistemoje;

—

	

„investicijos“ – tai bendrojo pagrindinio kapitalo formavimas, kaip
apibrėžta Europos integruotų ekonominių sąskaitų sistemoje;

—

	

„skola“ – tai visa bendroji skola nominalia verte metų pabaigoje ir
konsoliduota tarp valstybės valdymo sektorių ir jų viduje, kaip
apibrėžta pirmojoje įtraukoje.

3 straipsnis

Norėdamos užtikrinti perviršinio deficito procedūros veiksmingumą,
valstybių narių vyriausybės yra atsakingos pagal šią procedūrą už
bendrojo šalies biudžeto deficitą, kaip apibrėžta 2 straipsnio pirmoje
įtraukoje. Valstybės narės garantuoja, kad nacionalinės procedūros
biudžeto srityje leistų joms įvykdyti iš Sutarčių kylančius savo
įsipareigojimus šioje srityje. Valstybės narės skubiai ir reguliariai
praneša Komisijai apie savo planuojamą ir faktinį deficitą ir savo
skolos dydį.

4 straipsnis

Komisija teikia statistinius duomenis, kurie turės būti naudojami šiam
Protokolui taikyti.

PROTOKOLAS (Nr. 13)

DĖL KONVERGENCIJOS KRITERIJŲ

AUKŠTOSIOS SUSITARIANČIOS ŠALYS,

NORĖDAMOS nustatyti konvergencijos kriterijų, kuriais vadovaujasi
Sąjunga priimdama sprendimus panaikinti išimtis toms valstybėms narėms,
kurioms yra taikomos išimtys, nurodytos Sutarties dėl Europos Sąjungos
veikimo 140 straipsnio 1 dalyje, detales,

SUSITARĖ dėl šių nuostatų, kurios pridedamos prie Europos Sąjungos
sutarties ir Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo:

1 straipsnis

Kainų stabilumo kriterijus, nurodytas Sutarties dėl Europos Sąjungos
veikimo 140 straipsnio 1 dalies pirmoje įtraukoje, reiškia, kad
valstybės narės kainų stabilumas yra tvarus ir vidutinis infliacijos
lygis per vienerius metus iki tyrimo neviršija daugiau kaip 1½
procentinio punkto daugiausia trijų valstybių narių, kuriose kainos yra
stabiliausios, infliacijos lygio. Infliacija matuojama taikant vartotojų
kainų indeksą palyginamuoju pagrindu, atsižvelgiant į nacionalinių
apibrėžimų skirtumus.

2 straipsnis

Bendrojo šalies biudžeto padėties kriterijus, nurodytas minėtos
Sutarties 140 straipsnio 1 dalies antroje įtraukoje, reiškia, kad tyrimo
metu valstybė narė nėra Tarybos sprendimo pagal minėtos Sutarties 126
straipsnio 6 dalį dėl perviršinio deficito buvimo atitinkamoje
valstybėje narėje objektas.

3 straipsnis

Dalyvavimo Europos pinigų sistemos valiutos kurso mechanizme kriterijus,
nurodytas minėtos Sutarties 140 straipsnio 1 dalies trečioje įtraukoje,
reiškia, kad valstybė narė laikėsi norminių svyravimų ribų, numatytų
Europos pinigų sistemos valiutos kurso mechanizme, be didelių nukrypimų
bent paskutinius dvejus metus iki tyrimo. Pirmiausia, valstybė narė
negali būti nuvertinusi savo valiutos dvišalio pagrindinio kurso euro
atžvilgiu savo pačios iniciatyva per tą patį laikotarpį.

4 straipsnis

Palūkanų normų konvergencijos kriterijus, nurodytas minėtos Sutarties
140 straipsnio 1 dalies ketvirtoje įtraukoje, reiškia, kad vienerių metų
laikotarpiu iki tyrimo valstybės narės vidutinė nominali ilgalaikių
palūkanų norma neviršijo daugiau kaip 2 procentiniais punktais
daugiausia trijų valstybių narių, kuriose kainos yra stabiliausios,
palūkanų normos. Palūkanų normos matuojamos ilgalaikių vyriausybės
obligacijų ar palyginamų vertybinių popierių pagrindu atsižvelgiant į
nacionalinių apibrėžimų skirtumus.

5 straipsnis

Komisija teikia statistinius duomenis, kurie turės būti naudojami šiam
Protokolui taikyti.

6 straipsnis

Taryba, remdamasi Komisijos pasiūlymu ir pasikonsultavusi su Europos
Parlamentu ar atitinkamai ECB, ir Ekonomikos ir finansų komitetu,
vieningai priima atitinkamas nuostatas, kad nustatytų konvergencijos
kriterijų, nurodytų minėtos Sutarties 140 straipsnyje, kuriais bus
pakeistas šis Protokolas, detales.

PROTOKOLAS (Nr. 14)

DĖL EURO GRUPĖS

AUKŠTOSIOS SUSITARIANČIOS ŠALYS,

NORĖDAMOS sudaryti sąlygas intensyvesniam ekonomikos augimui Europos
Sąjungoje ir tuo tikslu plėtoti vis glaudesnį ekonominės politikos
koordinavimą euro zonoje,

SUVOKDAMOS poreikį nustatyti ypatingas sąlygas tvirtesniam dialogui tarp
valstybių narių, kurių valiuta yra euro, kol euro taps visų Sąjungos
valstybių narių valiuta,

SUSITARĖ dėl šių nuostatų, kurios pridedamos prie Europos Sąjungos
sutarties ir Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo:

1 straipsnis

Valstybių narių, kurių valiuta yra euro, ministrai susitinka
neformaliai. Tokie susitikimai rengiami prireikus aptarti klausimus,
susijusius su konkrečiais įsipareigojimais, kuriuos jie kartu prisiima
bendros valiutos atžvilgiu. Susitikimuose dalyvauja Komisija. Tokiuose
susitikimuose, kuriuos rengia ministrų, atsakingų už valstybių narių,
kurių valiuta yra euro, finansų sritį, atstovai ir Komisijos atstovai,
kviečiamas dalyvauti Europos centrinis bankas.

2 straipsnis

Valstybių narių, kurių valiuta yra euro, ministrai balsų dauguma renka
pirmininką dvejų su puse metų kadencijai.

PROTOKOLAS (Nr. 15)

DĖL TAM TIKRŲ SU JUNGTINE DIDŽIOSIOS BRITANIJOS IR ŠIAURĖS AIRIJOS
KARALYSTE SUSIJUSIŲ NUOSTATŲ

AUKŠTOSIOS SUSITARIANČIOS ŠALYS,

PRIPAŽINDAMOS, kad Jungtinė Karalystė neprivalo ar neįsipareigoja įvesti
eurą be atskiro savo Vyriausybės ir Parlamento sprendimo tai daryti,

ATSIŽVELGIANT į tai, kad 1996 m. spalio 16 d. ir 1997 m. spalio 30 d.
Jungtinės Karalystės Vyriausybė pranešė Tarybai apie savo ketinimą
nedalyvauti Ekonominės ir pinigų sąjungos trečiajame etape,

ATSIŽVELGDAMOS į Jungtinės Karalystės Vyriausybės praktiką finansuoti
savo skolinimosi poreikį parduodant skolą privačiam sektoriui,

SUSITARĖ dėl šių nuostatų, kurios pridedamos prie Europos Sąjungos
sutarties ir Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo:

1.

	

Jei Jungtinė Karalystė nepraneša Tarybai, kad ji ketina įvesti eurą, ji
nėra įpareigota tai daryti.

2.

	

Atsižvelgiant į 1996 m. spalio 16 d. ir 1997 m. spalio 30 d. Tarybai
pateiktą Jungtinės Karalystės Vyriausybės pranešimą, Jungtinei
Karalystei taikomos 8–10 dalys.

3.

	

Jungtinė Karalystė išlaiko savo įgaliojimus pinigų politikos srityje
pagal nacionalinę teisę.

4.

	

Jungtinei Karalystei netaikoma Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo
119 straipsnio antroji pastraipa, 126 straipsnio 1, 9 ir 11 dalys, 127
straipsnio 1–5 dalys, 128 straipsnis, 130, 131, 132, 133, 138
straipsniai ir 140 straipsnio 3 dalis, 219 straipsnis, 282 straipsnio 2
dalis, išskyrus jos pirmą ir paskutinį sakinius, 282 straipsnio 5 dalis
ir 283 straipsnis. Jungtinei Karalystei netaikoma Sutarties 121
straipsnio 2 dalis dėl ekonominės politikos bendrų gairių dalių, kurios
paprastai susijusios su euro zona, priėmimo. Šiose nuostatose nuorodos į
Sąjungą ar valstybes nares neapima Jungtinės Karalystės, o nuorodos į
nacionalinius centrinius bankus neapima Anglijos banko.

5.

	

Jungtinė Karalystė stengiasi vengti perviršinio valdžios sektoriaus
deficito.

Jungtinei Karalystei toliau taikoma Sutarties dėl Europos Sąjungos
veikimo 143 ir 144 straipsniai. 134 straipsnio 4 dalis ir 142 straipsnis
taikomi Jungtinei Karalystei taip, lyg jai būtų taikoma išimtis.

6.

	

Jungtinės Karalystės balsavimo teisės sustabdomos dėl Tarybos aktų,
nurodytų 4 dalyje išvardytuose straipsniuose ir Sutarties dėl Europos
Sąjungos veikimo 139 straipsnio 4 dalies pirmojoje pastraipoje
nurodytais atvejais. Šiuo tikslu taikoma minėtos Sutarties 139
straipsnio 4 dalies antroji pastraipa.

Jungtinė Karalystė taip pat neturi teisės dalyvauti skiriant ECB
pirmininką, pirmininko pavaduotoją ir kitus Vykdomosios valdybos narius
pagal minėtos Sutarties 283 straipsnio 2 dalies antrąją pastraipą.

7.

	

Jungtinei Karalystei netaikomi Protokolo dėl Europos centrinių bankų
sistemos ir Europos centrinio banko statuto („Statuto“) 3, 4, 6, 7, 9.2,
10.1, 10.3, 11.2, 12.1, 14, 16, 18, 19, 20, 22, 23, 26, 27, 30, 31, 32,
33, 34 ir 49 straipsniai.

Šiuose straipsniuose nuorodos į Sąjungą ar valstybes nares neapima
Jungtinės Karalystės, o nuorodos į nacionalinius centrinius bankus ar
dalininkus neapima Anglijos banko.

Statuto 10.3 ir 30.2 straipsniuose nuorodos į „pasirašytą ECB kapitalą“
nereiškia Anglijos banko pasirašytojo kapitalo.

8.

	

Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 141 straipsnio 1 dalis ir Statuto
43–47 straipsniai galioja nepaisant to, ar yra ar nėra kokių nors
valstybių narių, kurioms taikoma išimtis laikantis šių pakeitimų:

a)

	

nuorodos 43 straipsnyje į ECB ir EPI uždavinius apima tuos uždavinius,
kurie vis dar turės būti atlikti įvedus eurą dėl bet kokio Jungtinės
Karalystės sprendimo neįvesti euro;

b)

	

be 46 straipsnyje nurodytų uždavinių ECB taip pat teikia patarimus ir
prisideda prie kiekvieno Tarybos sprendimo dėl Jungtinės Karalystės,
priimamo pagal 9 dalies a ir c papunkčius, parengimo;

c)

	

Anglijos bankas apmoka savo pasirašytą ECB kapitalą, kaip įnašą, skirtą
prisidėti prie ECB veiklos išlaidų tuo pačiu pagrindu, kaip ir valstybių
narių, kurioms taikoma išimtis, nacionaliniai centriniai bankai.

9.

	

Jungtinė Karalystė gali bet kuriuo metu pranešti apie savo ketinimą
įvesti eurą. Tuo atveju:

a)

	

Jungtinė Karalystė turi teisę įvesti eurą tik tuomet, jei ji tenkina
būtinas sąlygas. Taryba, veikdama pagal Jungtinės Karalystės prašymą ir
Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 140 straipsnio 1 ir 2 dalyse
nustatytomis sąlygomis ir tvarka, sprendžia, ar ji atitinka būtinas sąlygas;

b)

	

Anglijos bankas apmoka savo pasirašytąjį kapitalą, perveda į ECB
užsienio atsargas ir prisideda prie jo atsargų, tuo pačiu pagrindu, kaip
ir kiekvienos valstybės narės, kuriai išimtis panaikinta, nacionalinis
centrinis bankas;

c)

	

Taryba, veikdama minėtos Sutarties 140 straipsnio 3 dalyje nustatytomis
sąlygomis ir tvarka, priima visus kitus būtinus sprendimus, leidžiančius
Jungtinei Karalystei įvesti eurą.

Jei Jungtinė Karalystė įveda eurą pagal šio Protokolo nuostatas, nustoja
galioti 3–8 dalys.

10.

	

Nepaisydama Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 123 straipsnio bei
Statuto 21 straipsnio 1 dalies, Jungtinės Karalystės Vyriausybė gali
išlaikyti savo „Ways and Means“ galimybę Anglijos banke, jei ir iki tol,
kol Jungtinė Karalystė neįveda euro.

PROTOKOLAS (Nr. 16)

DĖL TAM TIKRŲ SU DANIJA SUSIJUSIŲ NUOSTATŲ

AUKŠTOSIOS SUSITARIANČIOS ŠALYS,

ATSIŽVELGDAMOS į tai, kad Danijos Konstitucijoje yra nuostatos, kurios
gali reikšti referendumo rengimą Danijoje prieš šiai valstybei
atsisakant jai taikomų išlygų,

ATSIŽVELGIANT į tai, kad 1993 m. lapkričio 3 d. Danijos Karalystės
Vyriausybė pranešė Tarybai apie savo ketinimą nedalyvauti Ekonominės ir
pinigų sąjungos trečiajame etape,

SUSITARĖ dėl šių nuostatų, kurios pridedamos prie Europos Sąjungos
sutarties ir Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo:

1.

	

Atsižvelgiant į 1993 m. lapkričio 3 d. Danijos Karalystės Vyriausybės
Tarybai pateiktą pranešimą, Danijai taikomos išlygos. Išlyga reiškia,
kad Danijai yra taikomi visi Sutarčių ir ECBS ir ECB statuto straipsniai
bei nuostatos dėl išimties taikymo.

2.

	

Išlygai panaikinti Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 140
straipsnyje nurodyta procedūra pradedama tik Danijos prašymu.

3.

	

Jei išlyga panaikinama, šio Protokolo nuostatos nustoja galioti.

PROTOKOLAS (Nr. 17)

DĖL DANIJOS

AUKŠTOSIOS SUSITARIANČIOS ŠALYS,

NORĖDAMOS išspręsti tam tikras su Danija susijusias konkrečias problemas,

SUSITARĖ dėl šių nuostatų, kurios pridedamos prie Europos Sąjungos
sutarties ir Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo:

Protokolo dėl Europos centrinių bankų sistemos ir Europos centrinio
banko statuto 14 straipsnio nuostatos nepažeidžia Danijos nacionalinio
banko teisės atlikti esamus uždavinius, susijusius su tomis Danijos
Karalystės dalimis, kurios nėra Sąjungos dalis.

PROTOKOLAS (Nr. 18)

DĖL PRANCŪZIJOS

AUKŠTOSIOS SUSITARIANČIOS ŠALYS,

NORĖDAMOS atsižvelgti į ypatingą su Prancūzija susijusį klausimą,

SUSITARĖ dėl šių nuostatų, kurios pridedamos prie Europos Sąjungos
sutarties ir Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo:

Prancūzija pasiliks privilegiją vykdyti pinigų emisiją Naujojoje
Kaledonijoje, Prancūzijos Polinezijoje bei Volyje ir Futūnoje jos
nacionalinių įstatymų nustatytomis sąlygomis, ir vienintelė turės teisę
nustatyti CFP franko paritetą.

PROTOKOLAS (Nr. 19)

DĖL Į EUROPOS SĄJUNGOS SISTEMĄ INTEGRUOTOS ŠENGENO ACQUIS

AUKŠTOSIOS SUSITARIANČIOS ŠALYS,

PAŽYMĖDAMOS, kad susitarimai, kuriuos 1985 m. birželio 14 d. ir 1990 m.
birželio 19 d. Šengene pasirašė kai kurios Europos Sąjungos valstybės
narės, dėl laipsniško jų bendrų sienų kontrolės panaikinimo, taip pat
susiję susitarimai bei taisyklės, priimti remiantis šiais susitarimais,
1997 m. spalio 2 d. Amsterdamo sutartimi buvo integruoti į Europos
Sąjungos sistemą,

NORĖDAMOS išlaikyti tokią Šengeno acquis, kokia buvo plėtojama
įsigaliojus Amsterdamo sutarčiai, ir plėtoti šią acquis, siekiant
prisidėti įgyvendinant tikslą, kuriuo Sąjungos piliečiams siūloma vidaus
sienų neturinti laisvės, saugumo ir teisingumo erdvė,

ATSIŽVELGDAMOS į ypatingą Danijos poziciją,

ATSIŽVELGDAMOS į tai, kad Airija ir Jungtinė Didžiosios Britanijos ir
Šiaurės Airijos Karalystė nedalyvauja įgyvendinant visas Šengeno acquis
nuostatas; atsižvelgdamos į tai, kad reikėtų sudaryti sąlygas šioms
valstybėms narėms pripažinti visas kitas šios acquis nuostatas arba dalį jų,

PRIPAŽINDAMOS, kad dėl to būtina pasinaudoti Sutarčių nuostatomis,
susijusiomis su glaudesniu bendradarbiavimu tarp kai kurių valstybių narių,

ATSIŽVELGDAMOS į tai, kad būtina palaikyti ypatingus santykius su
Islandijos Respublika ir Norvegijos Karalyste, nes abi valstybės, o taip
pat ir Europos Sąjungos šiaurės valstybės, yra įsipareigojusios laikytis
Šiaurės šalių pasų sąjungos nuostatų,

SUSITARĖ dėl šių nuostatų, kurios pridedamos prie Europos Sąjungos
sutarties ir Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo:

1 straipsnis

Belgijos Karalystė, Bulgarijos Respublika, Čekijos Respublika, Danijos
Karalystė, Vokietijos Federacinė Respublika, Estijos Respublika,
Graikijos Respublika, Ispanijos Karalystė, Prancūzijos Respublika,
Italijos Respublika, Kipro Respublika, Latvijos Respublika, Lietuvos
Respublika, Liuksemburgo Didžioji Hercogystė, Vengrijos Respublika,
Maltos Respublika, Nyderlandų Karalystė, Austrijos Respublika, Lenkijos
Respublika, Portugalijos Respublika, Rumunija, Slovėnijos Respublika,
Slovakijos Respublika, Suomijos Respublika ir Švedijos Karalystė yra
įgaliojamos glaudžiau tarpusavyje bendradarbiauti tose srityse, kurias
apima Tarybos nustatytos Šengeno acquis sudarančios nuostatos. (2)
<#ntr2-C_2016202LT.01029001-E0001> Šis bendradarbiavimas turi vykti
Europos Sąjungos teisinės ir institucinės sistemos pagrindu, gerbiant
Sutarčių atitinkamas nuostatas.

2 straipsnis

Šengeno acquis taikoma 1 straipsnyje nurodytoms valstybėms narėms,
nepažeidžiant 2003 m. balandžio 16 d. Stojimo akto 3 straipsnio ir
2005 m. balandžio 25 d. Stojimo akto 4 straipsnio. (3)
<#ntr3-C_2016202LT.01029001-E0002> Taryba pakeis Šengeno susitarimais
įsteigtą Vykdomąjį komitetą.

3 straipsnis

Danijos dalyvavimą patvirtinant Šengeno acquis plėtojimo priemones, taip
pat šių priemonių įgyvendinimą ir jų taikymą Danijai reglamentuoja
atitinkamos Protokolo dėl Danijos pozicijos nuostatos.

4 straipsnis

Airija ir Jungtinė Didžiosios Britanijos ir Šiaurės Airijos Karalystė
gali bet kada paprašyti dalyvauti taikant kai kurias arba visas Šengeno
acquis nuostatas.

Taryba vieningu 1 straipsnyje minimų narių bei atitinkamos valstybės
vyriausybės atstovo pritarimu priima sprendimą dėl prašymo.

5 straipsnis

1.   Šengeno acquis grindžiamiems pasiūlymams ir iniciatyvoms taikomos
atitinkamos Sutarčių nuostatos.

Todėl tuo atveju, kai Airija ar Jungtinė Karalystė per atitinkamą
laikotarpį raštu nepraneša Tarybai, jog pageidauja dalyvauti priimant
teisės aktą, laikoma, kad Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo
329 straipsnyje nurodyti įgaliojimai yra suteikti 1 straipsnyje
nurodytoms valstybėms narėms ir Airijai ar Jungtinei Karalystei, kai
kuri nors iš jų pageidauja dalyvauti vykdant bendradarbiavimą
atitinkamoje srityje.

2.   Kai laikoma, kad Airija ar Jungtinė Karalystė pateikė pranešimą
laikydamasi sprendimo pagal 4 straipsnį, nepaisant to ji gali per 3
mėnesius raštu pranešti Tarybai, kad nepageidauja dalyvauti įgyvendinant
tokį pasiūlymą ar iniciatyvą. Tuo atveju Airija ar Jungtinė Karalystė
nedalyvauja jį priimant. Gavus pastarąjį pranešimą Šengeno acquis
grindžiamos priemonės priėmimo procedūra sustabdoma, kol pasibaigia
3 ar 4 dalyje išdėstyta procedūra arba kol bet kuriuo tos procedūros
metu neatsiimamas tas pranešimas.

3.   Valstybėms narėms, pateikusioms 2 dalyje nurodytą pranešimą, nuo
siūlomos priemonės įsigaliojimo dienos joks Tarybos pagal 4 straipsnį
priimtas sprendimas nebetaikomas tokiu mastu, kokiu Taryba mano esant
būtina ir laikantis sąlygų, kurias, remdamasi Komisijos pasiūlymu,
kvalifikuota balsų dauguma priimtame sprendime nustato Taryba. Tas
sprendimas priimamas laikantis šių kriterijų: Taryba siekia išlaikyti
kuo platesnį atitinkamos valstybės narės dalyvavimą nedarant didelės
įtakos įvairių Šengeno acquis dalių praktiniam taikymui, tuo pat metu
laikantis jų nuoseklumo. Komisija pateikia savo pasiūlymą kuo greičiau
po 2 dalyje nurodyto pranešimo gavimo. Taryba per keturis mėnesius nuo
Komisijos pasiūlymo pateikimo priima sprendimą, prireikus sušaukdama du
posėdžius iš eilės.

4.   Jei pasibaigus keturių mėnesių laikotarpiui Taryba nėra priėmusi
sprendimo, valstybė narė gali nedelsdama prašyti perduoti šį klausimą
spręsti Europos Vadovų Tarybai. Tuo atveju kitame susitikime Europos
Vadovų Taryba, remdamasi Komisijos pasiūlymu, kvalifikuota balsų dauguma
priima sprendimą laikydamasi 3 dalyje nurodytų kriterijų.

5.   Jei iki 3 ar 4 dalyje išdėstytos procedūros pabaigos Taryba arba
tam tikru atveju Europos Vadovų Taryba nepriima sprendimo, Šengeno
acquis grindžiamos priemonės priėmimo procedūros sustabdymas baigiamas.
Jei minėta priemonė vėliau priimama, bet kuris pagal 4 straipsnį Tarybos
priimtas sprendimas nuo tos priemonės įsigaliojimo dienos nebetaikomas
atitinkamai valstybei narei tokiu mastu ir tokiomis sąlygomis, kurias
nustato Komisija, nebent minėta valstybė narė iki priemonės priėmimo
dienos atsiimtų 2 dalyje nurodytą pranešimą. Komisija priima sprendimą
iki šios priemonės priėmimo dienos. Priimdama sprendimą Komisija laikosi
3 dalyje nurodytų kriterijų.

6 straipsnis

Islandijos Respublika ir Norvegijos Karalystė yra susijusios su Šengeno
acquis įgyvendinimu ir tolesne plėtra. Šiuo tikslu Taryba vieningu
1 straipsnyje minimų narių pritarimu pasirašys su šiomis valstybėmis
susitarimą, kuriame bus numatytos atitinkamos procedūros. Į šį
susitarimą bus įtrauktos nuostatos dėl Islandijos ir Norvegijos įnašų,
susijusių su bet kuriais šio Protokolo įgyvendinimo finansiniais
padariniais.

Taryba, spręsdama vieningai, su Islandija ir Norvegija pasirašys atskirą
susitarimą dėl teisių ir įsipareigojimų tarp Airijos bei Jungtinės
Didžiosios Britanijos ir Šiaurės Airijos Karalystės, atstovaujančių
vienai sutarties šaliai, ir Islandijos bei Norvegijos, atstovaujančių
kitai sutarties šaliai, vykdomų tose Šengeno acquis srityse, kurios
taikomos šioms valstybėms.

7 straipsnis

Dėl derybų, susijusių su naujų valstybių narių priėmimu į Europos
Sąjungą, Šengeno acquis ir tolesnės priemonės, kurių institucijos imsis
jo taikymo srityje, yra laikoma acquis, kurį visos valstybės kandidatės
turi visiškai pripažinti.

PROTOKOLAS (Nr. 20)

DĖL SUTARTIES DĖL EUROPOS SĄJUNGOS VEIKIMO 26 STRAIPSNIO TAM TIKRŲ
ASPEKTŲ TAIKYMO JUNGTINEI KARALYSTEI IR AIRIJAI

AUKŠTOSIOS SUSITARIANČIOS ŠALYS,

NORĖDAMOS išspręsti tam tikrus klausimus, susijusius su Jungtine
Karalyste ir Airija,

ATSIŽVELGDAMOS į daug metų galiojančius specialius kelionių susitarimus
tarp Jungtinės Karalystės ir Airijos,

SUSITARĖ dėl šių nuostatų, kurios pridedamos prie Europos Sąjungos
sutarties ir Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo:

1 straipsnis

Nepaisant to, kas pasakyta Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 26 ir
77 straipsniuose, visų kitų šios Sutarties ar Europos Sąjungos sutarties
nuostatų, visų priemonių, nustatytų remiantis šiomis Sutartimis, arba
visų tarptautinių susitarimų, kuriuos sudarė Sąjunga arba Sąjunga ir jos
valstybės narės su viena ar keliomis trečiosiomis valstybėmis, Jungtinė
Karalystė turi teisę prie savo sienų su kitomis valstybėmis narėmis
asmenims, norintiems įvažiuoti į Jungtinės Karalystės teritoriją,
taikyti tokias kontrolės priemones, kokios, jos nuomone, yra būtinos
įgyvendinti šiems tikslams:

a)

	

patikrinti valstybių narių piliečių ir jų išlaikomų asmenų, kurie
naudojasi Sąjungos teisės aktų suteiktomis teisėmis, taip pat kitų
valstybių piliečių, kuriems šios teisės suteikiamos pagal Jungtinę
Karalystę įpareigojantį susitarimą, teisę įvažiuoti į Jungtinę Karalystę; ir

b)

	

nuspręsti, ar išduoti kitiems asmenims leidimą įvažiuoti į Jungtinę
Karalystę.

Tai, kas pasakyta Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 26 ir 77
straipsniuose, taip pat šios Sutarties ar Europos Sąjungos sutarties
nuostatos arba bet kurios priemonės, nustatytos pagal šias Sutartis,
nepažeidžia Jungtinės Karalystės teisės nustatyti arba taikyti nurodytas
kontrolės priemones. Šiame straipsnyje pateikiamos Jungtinės Karalystės
nuorodos taikomos ir toms teritorijoms, kurių užsienio reikalus tvarko
Jungtinė Karalystė.

2 straipsnis

Jungtinė Karalystė ir Airija gali toliau tartis dėl asmenų judėjimo tarp
jų teritorijų („bendroje kelionių erdvėje“), kartu gerbdamos šio
Protokolo 1 straipsnio pirmosios pastraipos a punkte nurodytų asmenų
teises. Todėl tol, kol jos laikosi šių susitarimų, šio protokolo
1 straipsnio nuostatos Airijai taikomos tokiomis pačiomis sąlygomis,
kaip ir Jungtinei Karalystei. Tai, kas pasakyta Sutarties dėl Europos
Sąjungos veikimo 26 ir 77 straipsniuose, šios Sutarties ir Europos
Sąjungos sutarties nuostatos arba pagal šias Sutartis nustatytos
priemonės šiems susitarimams neturi jokios įtakos.

3 straipsnis

Kitos valstybės narės turi teisę prie savo sienų ar visose įvažiavimo į
jų teritorijas vietose asmenims, norintiems įvažiuoti į jų teritoriją iš
Jungtinės Karalystės ar kitų teritorijų, kurių užsienio reikalus tvarko
Jungtinė Karalystė, arba iš Airijos, kol Airijai bus taikomos
1 straipsnio nuostatos, taikyti tokias kontrolės priemones, kokios
taikomos įgyvendinant šio Protokolo 1 straipsnyje nurodytus tikslus.

Tai, kas pasakyta Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 26 ir 77
straipsniuose, šios Sutarties ar Europos Sąjungos sutarties nuostatose
arba kitose priemonėse, nustatytose pagal šias Sutartis, nepažeidžia
kitų valstybių teisės nustatyti arba taikyti nurodytas kontrolės priemones.

PROTOKOLAS (Nr. 21)

DĖL JUNGTINĖS KARALYSTĖS IR AIRIJOS POZICIJOS DĖL LAISVĖS, SAUGUMO IR
TEISINGUMO ERDVĖS

AUKŠTOSIOS SUSITARIANČIOS ŠALYS,

NORĖDAMOS išspręsti tam tikrus klausimus, susijusius su Jungtine
Karalyste ir Airija,

ATSIŽVELGDAMOS į Protokolą dėl Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 26
straipsnio tam tikrų aspektų taikymo Jungtinei Karalystei ir Airijai,

SUSITARĖ dėl šių nuostatų, kurios pridedamos prie Europos Sąjungos
sutarties ir Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo:

1 straipsnis

Laikydamosi 3 straipsnio nuostatų, Jungtinė Karalystė ir Airija
nedalyvauja Tarybos darbe nustatant priemones, siūlomas pagal Sutarties
dėl Europos Sąjungos veikimo III dalies V antraštinę dalį. Tarybos
sprendimams, kurie priimami vieningai, būtinas vieningas Tarybos narių,
išskyrus Jungtinės Karalystės ir Airijos Vyriausybių atstovų, pritarimas.

Taikant šį straipsnį, kvalifikuota balsų dauguma apibrėžiama pagal
Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 238 straipsnio 3 dalį.

2 straipsnis

Dėl 1 straipsnio ir laikantis 3, 4 ir 6 straipsnių jokios Sutarties dėl
Europos Sąjungos veikimo III dalies V antraštinės dalies nuostatos,
jokia pagal šią antraštinę dalį nustatyta priemonė ir jokia Sąjungos
pagal šią antraštinę dalį sudarytų tarptautinių sutarčių nuostata nei
jokie Europos Sąjungos Teisingumo Teismo sprendimai, aiškinantys šias
nuostatas ar priemones, nėra privalomi arba taikomi Jungtinei Karalystei
ar Airijai; minėtos nuostatos, priemonės ir sprendimai neturi jokios
įtakos šių valstybių kompetencijai, teisėms bei įsipareigojimams; taip
pat šios nuostatos, priemonės ar sprendimai, taikomi Jungtinei
Karalystei ar Airijai, neturi jokios įtakos acquis communautaire ar
Sąjungos acquis ir nėra Sąjungos teisės dalis.

3 straipsnis

1.   Per tris mėnesius nuo pasiūlymo ar iniciatyvos pateikimo Tarybai
pagal Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo III dalies V antraštinę
dalį Jungtinė Karalystė ar Airija gali raštu pranešti Tarybos
pirmininkui apie savo pageidavimą dalyvauti nustatant ir taikant bet
kurią iš pasiūlytų priemonių, ir po to ši valstybė turės teisę tai daryti.

Tarybos sprendimams, kurie priimami vieningai, būtinas vieningas Tarybos
narių, išskyrus nario, nepateikusio tokio pranešimo, pritarimas. Pagal
šią dalį nustatytos priemonės privalomos visoms valstybėms narėms,
dalyvavusioms priimant šį sprendimą.

Pagal Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 70 straipsnį priimtomis
priemonėmis nustatomos Jungtinės Karalystės ir Airijos dalyvavimo
sąlygos atliekant minėtos Sutarties III dalies V antraštinei daliai
priklausančių sričių įvertinimus.

Taikant šį straipsnį, kvalifikuota balsų dauguma apibrėžiama pagal
Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 238 straipsnio 3 dalį.

2.   Jeigu po atitinkamo laikotarpio neįmanoma nustatyti 1 dalyje
nurodytos priemonės dalyvaujant Jungtinei Karalystei ar Airijai, Taryba
gali priimti sprendimą pagal 1 straipsnį be Jungtinės Karalystės ar
Airijos. Šiuo atveju taikomos 2 straipsnio nuostatos.

4 straipsnis

Tarybai pagal Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo III dalies V
antraštinę dalį nustačius priemonę, Jungtinė Karalystė ar Airija gali
bet kada pranešti Tarybai ir Komisijai apie savo ketinimą pripažinti
šias priemones. Šiuo atveju Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo
331 straipsnio 1 dalyje nustatyta tvarka taikoma mutatis mutandis.

4a straipsnis

1.   Jungtinės Karalystės ir Airijos atveju šio protokolo nuostatos taip
pat taikomos priemonėms, siūlomoms ar priimtoms pagal Sutarties dėl
Europos Sąjungos veikimo III dalies V antraštinę dalį, iš dalies
keičiančioms galiojančią priemonę, kuri joms yra privaloma.

2.   Tačiau tais atvejais, kai Taryba, remdamasi Komisijos pasiūlymu,
nusprendžia, kad dėl Jungtinės Karalystės ar Airijos nedalyvavimo
priimant ir taikant iš dalies keistą galiojančią priemonę jos praktiškai
neįmanoma taikyti kitoms valstybėms narėms ar Sąjungai, ji gali
paraginti jas pateikti pranešimą pagal 3 ar 4 straipsnį. Pagal
3 straipsnį tolesnis dviejų mėnesių laikotarpis prasideda nuo tokio
Tarybos sprendimo priėmimo dienos.

Jei pasibaigus tam dviejų mėnesių laikotarpiui nuo Tarybos sprendimo
priėmimo Jungtinė Karalystė ar Airija nepateikia pranešimo pagal 3 ar 4
straipsnį, galiojanti priemonė tampa joms nebeprivaloma ir netaikoma,
nebent atitinkama valstybė narė iki iš dalies keičiančios priemonės
įsigaliojimo dienos pateiktų pranešimą pagal 4 straipsnį. Ji įsigalioja
nuo iš dalies keičiančios priemonės įsigaliojimo dienos arba pasibaigus
dviejų mėnesių laikotarpiui, atsižvelgiant į tai, kuri data yra vėlesnė.

Pagal šią dalį Taryba, nuodugniai išnagrinėjusi šį klausimą, priima
sprendimą valstybių narių, dalyvaujančių arba dalyvavusių priimant iš
dalies keičiančią priemonę, atstovų kvalifikuota balsų dauguma. Tarybos
kvalifikuota balsų dauguma apibrėžiama pagal Sutarties dėl Europos
Sąjungos veikimo 238 straipsnio 3 dalies a punktą.

3.   Taryba, remdamasi Komisijos pasiūlymu, kvalifikuota balsų dauguma
gali nuspręsti, kad Jungtinė Karalystė ar Airija prisiima tiesiogines
finansines pasekmes, jei jų būtų, kurios būtinai ir neišvengiamai
patiriamos joms nustojus dalyvauti taikant galiojančią priemonę.

4.   Šis straipsnis nepažeidžia 4 straipsnio.

5 straipsnis

Valstybė narė, kuri nėra įpareigota priemonės pagal Sutarties dėl
Europos Sąjungos veikimo III dalies V antraštinę dalį, neatsako už šios
priemonės finansinius padarinius, išskyrus administracines išlaidas,
kurias patiria institucijos, jei visi Tarybos nariai, pasikonsultavę su
Europos Parlamentu, vieningai nenusprendžia kitaip.

6 straipsnis

Jeigu šiame Protokole nurodytais atvejais Jungtinė Karalystė ar Airija
yra įpareigotos Tarybos pagal Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo
III dalies V antraštinę dalį nustatytos priemonės, šiai valstybei dėl
minėtos priemonės taikomos atitinkamos Sutarčių nuostatos.

6a straipsnis

Jungtinė Karalystė ar Airija neįpareigojama laikytis taisyklių,
nustatytų remiantis Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 16 straipsniu
dėl asmens duomenų tvarkymo, kurį atlieka valstybės narės vykdydamos
veiklą, kuriai taikomi minėtos Sutarties III dalies V antraštinės dalies
4 arba 5 skyriai, tais atvejais, kai Jungtinė Karalystė ar Airija
neįpareigojama laikytis Sąjungos taisyklių, reglamentuojančių teisminio
bendradarbiavimo baudžiamosiose bylose ar policijos bendradarbiavimo,
kurį vykdant turi būti laikomasi pagal 16 straipsnį nustatytų nuostatų,
formas.

7 straipsnis

3, 4 ir 4a straipsniai nepažeidžia Protokolo dėl į Europos Sąjungos
sistemą integruotos Šengeno acquis.

8 straipsnis

Airija gali Tarybai raštu pranešti, jog ji nebenori, kad jai būtų
taikomos šio Protokolo sąlygos. Šiuo atveju Airijai bus taikomos
įprastinės Sutarčių nuostatos.

9 straipsnis

Airijos atveju protokolas netaikomas Sutarties dėl Europos Sąjungos
veikimo 75 straipsniui.

PROTOKOLAS (Nr. 22)

DĖL DANIJOS POZICIJOS

AUKŠTOSIOS SUSITARIANČIOS ŠALYS,

PRIMINDAMOS 1992 m. gruodžio 12 d. Edinburge per Europos Vadovų Tarybos
susitikimą priimtą valstybių ar vyriausybių vadovų sprendimą dėl tam
tikrų su Europos Sąjungos sutartimi susijusių problemų, kurias nurodė
Danija,

PAŽYMĖDAMOS Edinburgo sprendime išdėstytą Danijos poziciją dėl
pilietybės, Ekonominės ir valiutų sąjungos, gynybos politikos,
teisingumo ir vidaus reikalų,

SUVOKDAMOS, kad iš Edinburgo sprendimo kilusio teisinio režimo tęsimas
pagal Sutartis labai apribos Danijos dalyvavimą svarbiose Sąjungos
bendradarbiavimo srityse ir kad Sąjungos interesams geriausia būtų
užtikrinti acquis vientisumą laisvės, saugumo ir teisingumo erdvėje,

Todėl SIEKDAMOS sukurti teisinę sistemą, suteiksiančią Danijai galimybę
dalyvauti priimant pagal Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo III
dalies V antraštinę dalį siūlomas priemones ir palankiai vertindamos
Danijos ketinimą, kai tai įmanoma, pasinaudoti šia galimybe pagal savo
konstitucinius reikalavimus,

PAŽYMĖDAMOS, kad Danija netrukdys kitoms valstybėms narėms toliau
plėtoti bendradarbiavimą dėl priemonių, kurios nėra Danijai privalomos,

ATSIŽVELGDAMOS į Protokolo dėl į Europos Sąjungos sistemą integruotos
Šengeno acquis 3 straipsnį,

SUSITARĖ dėl šių nuostatų, kurios pridedamos prie Europos Sąjungos
sutarties ir Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo:

I DALIS

1 straipsnis

Danija nedalyvauja Tarybos darbe nustatant priemones pagal Sutarties dėl
Europos Sąjungos veikimo III dalies V antraštinę dalį. Tarybos
sprendimams, kurie priimami vieningai, būtinas vieningas Tarybos narių,
išskyrus Danijos Vyriausybės atstovo, pritarimas.

Taikant šį straipsnį, kvalifikuota balsų dauguma apibrėžiama pagal
Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 238 straipsnio 3 dalį.

2 straipsnis

Danijai nėra privalomos ar taikomos jokios Sutarties dėl Europos
Sąjungos veikimo III dalies V antraštinės dalies nuostatos, jokia pagal
šią antraštinę dalį priimta priemonė, jokia pagal šią antraštinę dalį
Sąjungos sudaryto tarptautinio susitarimo nuostata ir joks Europos
Sąjungos Teisingumo Teismo sprendimas, aiškinantis bet kurią tokią
nuostatą ar priemonę arba bet kurią pagal tą antraštinę dalį pakeistą ar
keistiną priemonę. Tokia nuostata, priemonė ar sprendimas jokiu būdu
neturi įtakos Danijos kompetencijai, teisėms ir pareigoms. Tokia
nuostata, priemonė ar sprendimas jokiu būdu neturi įtakos Bendrijos ar
Sąjungos acquis ir nėra Sąjungos teisės dalis, kai jie taikomi Danijai.
Visų pirma Sąjungos teisės aktai policijos ir teisminio bendradarbiavimo
baudžiamosiose bylose srityje, priimti iki Lisabonos sutarties
įsigaliojimo, kurie yra iš dalies keisti, Danijai tebėra privalomi ir
taikomi nepakeisti.

2a straipsnis

Šio Protokolo 2 straipsnis taip pat taikomas taisyklėms, nustatytoms
remiantis Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 16 straipsniu dėl
asmens duomenų tvarkymo, kurį atlieka valstybės narės vykdydamos veiklą,
kuriai taikomi minėtos Sutarties III dalies V antraštinės dalies 4 arba
5 skyriai.

3 straipsnis

Danija neatsako už 1 straipsnyje nurodytų priemonių finansinius
padarinius, išskyrus institucijų patiriamas administracines išlaidas.

4 straipsnis

1.   Tarybai patvirtinus priemonę dėl pasiūlymo ar iniciatyvos,
pateiktos Šengeno pagrindu, ir susijusią su šia dalimi, Danija per šešis
mėnesius turi nuspęsti, ar ji įtrauks šią priemonę į savo nacionalinę
teisę. Jeigu ji nusprendžia taip padaryti, ši priemonė tarp Danijos ir
kitų šia priemone įpareigotų valstybių narių sukuria tarptautinės teisės
įsipareigojimą.

2.   Jeigu Danija nutaria nevykdyti 1 dalyje nurodytos Tarybos
priemonės, įpareigotos ta priemone valstybės narės ir Danija apsvarstys
deramas priemones, kurių reikia imtis.

II DALIS

5 straipsnis

Kalbant apie priemones, kurias Taryba nustatė Europos Sąjungos sutarties
26 straipsnio 1 dalies, 42 straipsnio ir 43–46 straipsnių taikymo
srityje, Danija nedalyvauja rengiant ir įgyvendinant su gynyba susijusių
Sąjungos sprendimų bei veiksmų. Todėl Danija nedalyvauja priimant šiuos
sprendimus. Danija netrukdo kitoms valstybėms narėms toliau plėtoti savo
bendradarbiavimą šioje srityje. Danija nėra įpareigota prisidėti prie
veiklos išlaidų, susijusių su nurodytomis priemonėmis, apmokėjimo ir
nėra įpareigota Sąjungai leisti naudotis kariniais pajėgumais.

Tarybos aktams, kurie priimami vieningai, būtinas vieningas Tarybos
narių, išskyrus Danijos Vyriausybės atstovo, pritarimas.

Taikant šį straipsnį, kvalifikuota balsų dauguma apibrėžiama pagal
Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 238 straipsnio 3 dalį.

III DALIS

6 straipsnis

1, 2 ir 3 straipsniai netaikomi priemonėms, nustatančioms trečiąsias
valstybes, kurių piliečiai, pereidami valstybių narių išorės sienas,
turi pateikti vizą, arba priemonėms, susijusiomis su vienoda vizų forma.

IV DALIS

7 straipsnis

Pagal savo Konstitucijos reikalavimus Danija gali kitoms valstybėms
narėms bet kada pranešti, kad ji nebepageidauja taikyti visų arba kai
kurių šio Protokolo nuostatų. Šiuo atveju Danija turi iki galo taikyti
visas atitinkamas galiojančias priemones, nustatytas remiantis Europos
Sąjungos teisės aktais.

8 straipsnis

1.   Pagal savo konstitucinius reikalavimus ir nepažeisdama 7
straipsnio, Danija gali kitoms valstybėms narėms bet kada pranešti, kad
pirmą kito mėnesio po pranešimo dieną protokolo I dalį sudarys jo priedo
nuostatos. Tokiu atveju 5 ir 8 straipsniai atitinkamai pernumeruojami.

2.   Po šešių mėnesių nuo tokio pranešimo, numatyto 1 dalyje,
įsigaliojimo dienos, taip pat visa Šengeno acquis ir priemonės, priimtos
siekiant plėtoti šią acquis, kurios iki tol Danijai buvo privalomos kaip
tarptautinės teisės įsipareigojimai, tampa privalomos Danijai kaip
Sąjungos teisė.

PRIEDAS

1 straipsnis

Laikydamasi 3 straipsnio nuostatų, Danija nedalyvauja Tarybos darbe
patvirtinant priemones, siūlomas pagal Sutarties dėl Europos Sąjungos
veikimo III dalies V antraštinę dalį. Tarybos sprendimams, kurie
priimami vieningai, būtinas vieningas Tarybos narių, išskyrus Danijos
Vyriausybės atstovo, pritarimas.

Taikant šį straipsnį, kvalifikuota balsų dauguma apibrėžiama pagal
Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 238 straipsnio 3 dalį.

2 straipsnis

Dėl 1 straipsnio ir laikantis 3, 4 ir 8 straipsnių jokia Sutarties dėl
Europos Sąjungos veikimo III dalies V antraštinės dalies nuostata, jokia
pagal šią antraštinę dalį patvirtinta priemonė ir jokia Sąjungos pagal
šią antraštinę dalį sudarytų tarptautinių sutarčių nuostata nei jokie
Europos Sąjungos Teisingumo Teismo sprendimai, aiškinantys šias
nuostatas ar priemones, nėra privalomi arba taikomi Danijai. Tokia
nuostata, priemonė ar sprendimas jokiu būdu neturi įtakos Danijos
kompetencijai, teisėms ir pareigoms. Šios nuostatos, priemonės ar
sprendimai, taikomi Danijai, neturi jokios įtakos acquis communautaire
ir Sąjungos acquis ir nėra Sąjungos teisės dalis.

3 straipsnis

1.   Per tris mėnesius nuo pasiūlymo ar iniciatyvos pateikimo Tarybai
pagal Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo III dalies V antraštinę
dalį Danija gali raštu pranešti Tarybos pirmininkui apie savo
pageidavimą dalyvauti patvirtinant ir taikant bet kurią iš pasiūlytų
priemonių, ir po to Danija turės teisę tai daryti.

2.   Jeigu praėjus atitinkamam laikotarpiui 1 dalyje nurodyta priemonė
negali būti priimta dalyvaujant Danijai, Taryba gali priimti 1 dalyje
nurodytą priemonę pagal 1 straipsnį ir Danijai nedalyvaujant. Šiuo
atveju taikomos 2 straipsnio nuostatos.

4 straipsnis

Pagal Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo III dalies V antraštinę
dalį patvirtinus priemonę, Danija bet kada gali pranešti Tarybai ir
Komisijai apie savo ketinimą pripažinti šią priemonę. Tokiu atveju
minėtos Sutarties 331 straipsnio 1 dalyje nustatyta tvarka taikoma
mutatis mutandis.

5 straipsnis

1.   Danijos atveju šio protokolo nuostatos taip pat taikomos
priemonėms, siūlomoms ar priimtoms pagal Sutarties dėl Europos Sąjungos
veikimo III dalies V antraštinę dalį, iš dalies keičiančioms galiojančią
priemonę, kuri jai yra privaloma.

2.   Tačiau tais atvejais, kai Taryba, remdamasi Komisijos pasiūlymu,
nusprendžia, kad dėl Danijos nedalyvavimo priimant ir taikant iš dalies
keistą galiojančią priemonę jos praktiškai neįmanoma taikyti kitoms
valstybėms narėms ar Sąjungai, ji gali paraginti Daniją pateikti
pranešimą pagal 3 ar 4 straipsnį. Pagal 3 straipsnį tolesnis dviejų
mėnesių laikotarpis prasideda nuo tokio Tarybos sprendimo priėmimo dienos.

Jei pasibaigus tam dviejų mėnesių laikotarpiui nuo Tarybos sprendimo
priėmimo Danija nepateikia pranešimo pagal 3 ar 4 straipsnį, galiojanti
priemonė tampa jai nebeprivaloma ir netaikoma, nebent ji iki iš dalies
keičiančios priemonės įsigaliojimo dienos pateiktų pranešimą pagal 4
straipsnį. Ji įsigalioja nuo iš dalies keičiančios priemonės
įsigaliojimo dienos arba pasibaigus dviejų mėnesių laikotarpiui,
atsižvelgiant į tai, kuri data yra vėlesnė.

Pagal šią dalį Taryba, nuodugniai išnagrinėjusi šį klausimą, priima
sprendimą valstybių narių, dalyvaujančių arba dalyvavusių priimant iš
dalies keičiančią priemonę, atstovų kvalifikuota balsų dauguma. Tarybos
kvalifikuota balsų dauguma apibrėžiama pagal Sutarties dėl Europos
Sąjungos veikimo 238 straipsnio 3 dalies a punktą.

3.   Taryba, remdamasi Komisijos pasiūlymu, kvalifikuota balsų dauguma
gali nuspręsti, kad Danija prisiima tiesiogines finansines pasekmes, jei
jų būtų, kurios būtinai ir neišvengiamai patiriamos jai nustojus
dalyvauti taikant galiojančią priemonę.

4.   Šis straipsnis nepažeidžia 4 straipsnio.

6 straipsnis

1.   Pranešimas pagal 4 straipsnį turi būti pateiktas ne vėliau kaip per
šešis mėnesius nuo galutinio priemonės patvirtinimo, jei ta priemonė yra
pateikta Šengeno acquis pagrindu.

Jeigu Danija pagal 3 arba 4 straipsnį nepateiks pranešimo dėl priemonių,
pateiktų Šengeno acquis pagrindu, šiomis priemonėmis įpareigotos
valstybės narės ir Danija apsvarstys atitinkamas priemones, kurių reikia
imtis.

2.   Pagal 3 straipsnį pateiktas pranešimas dėl priemonių, pateiktų
Šengeno acquis pagrindu, laikomas neatšaukiamu pranešimu pagal 3
straipsnį dėl visų kitų pasiūlymų ar iniciatyvų, besiremiančių ta
priemone, tiek, kiek tokia priemonė, pasiūlymas ar iniciatyva pateikta
Šengeno acquis pagrindu.

7 straipsnis

Danija neįpareigojama laikytis taisyklių, nustatytų remiantis Sutarties
dėl Europos Sąjungos veikimo 16 straipsniu dėl asmens duomenų tvarkymo,
kurį atlieka valstybės narės vykdydamos veiklą, kuriai taikomi minėtos
Sutarties III dalies V antraštinės dalies 4 arba 5 skyriai, tais
atvejais, kai Danija neįpareigojama laikytis Sąjungos taisyklių,
reglamentuojančių teisminio bendradarbiavimo baudžiamosiose bylose ar
policijos bendradarbiavimo, kurį vykdant turi būti laikomasi pagal 16
straipsnį nustatytų nuostatų, formas.

8 straipsnis

Jeigu šioje dalyje nurodytais atvejais Danija yra įpareigota Tarybos
pagal Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo III dalies V antraštinę
dalį patvirtintos priemonės, Danijai dėl tos priemonės taikomos
atitinkamos Sutarčių nuostatos.

9 straipsnis

Kai Danija nėra įpareigota priemonės, priimtos pagal Sutarties dėl
Europos Sąjungos veikimo III dalies V antraštinę dalį, ji neatsako už
tos priemonės finansinius padarinius, išskyrus administracines išlaidas,
kurias patiria institucijos, jeigu Taryba, pasikonsultavusi su Europos
Parlamentu, dalyvaujant visiems savo nariams vieningai nenusprendžia kitaip.

PROTOKOLAS (Nr. 23)

DĖL VALSTYBIŲ NARIŲ UŽSIENIO RYŠIŲ DĖL IŠORĖS SIENŲ PERĖJIMO

AUKŠTOSIOS SUSITARIANČIOS ŠALYS,

ATSIŽVELGDAMOS į valstybių narių poreikį užtikrinti veiksmingą jų išorės
sienų kontrolę, jei reikia, bendradarbiaujant su trečiosiomis valstybėmis,

SUSITARĖ dėl šių nuostatų, kurios pridedamos prie Europos Sąjungos
sutarties ir Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo:

Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 77 straipsnio 2 dalies b punkto
nuostatos dėl priemonių, taikomų pereinant išorės sienas, nepažeidžia
valstybių narių kompetencijos derėtis ar sudaryti susitarimus su
trečiosiomis valstybėmis, jeigu šios valstybės gerbia Sąjungos teisę bei
kitus atitinkamus tarptautinius susitarimus.

PROTOKOLAS (Nr. 24)

DĖL EUROPOS SĄJUNGOS VALSTYBIŲ NARIŲ PILIEČIŲ PRIEGLOBSČIO

AUKŠTOSIOS SUSITARIANČIOS ŠALYS,

KADANGI, remiantis Europos Sąjungos sutarties 6 straipsnio 1 dalimi,
Sąjunga pripažįsta Pagrindinių teisių chartijoje nustatytas teises,
laisves ir principus;

KADANGI pagal Europos Sąjungos sutarties 6 straipsnio 3 dalį pagrindinės
teisės, kurias garantuoja Europos žmogaus teisių ir pagrindinių laisvių
apsaugos konvencija, kaip bendrieji principai yra Sąjungos teisės dalis;

KADANGI Europos Sąjungos Teisingumo Teismas turi užtikrinti, kad
aiškinant ir taikant Europos Sąjungos sutarties 6 straipsnio 1 ir
3 dalis Sąjungoje būtų laikomasi teisės;

KADANGI pagal Europos Sąjungos sutarties 49 straipsnį visos Europos
valstybės, paduodančios paraišką įstoti į Europos Sąjungą, turi
pripažinti Europos Sąjungos sutarties 1a straipsnyje išdėstytas vertybes;

ATSIŽVELGDAMOS į tai, kad Europos Sąjungos sutarties 17 straipsnis
nustato tam tikrų teisių sustabdymo tvarką, jeigu valstybė narė iš esmės
ir nuolat pažeidžia šias vertybes;

PRIMINDAMOS, kad kiekvienas valstybės narės pilietis yra ir Sąjungos
pilietis, todėl naudojasi ypatingu statusu bei apsauga, kuriuos
valstybės narės garantuoja pagal Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo
antrosios dalies nuostatas;

ATSIŽVELGDAMOS į tai, kad Sutartys sukuria vidaus sienų neturinčią erdvę
ir suteikia visiems Sąjungos piliečiams teisę laisvai judėti bei gyventi
valstybių narių teritorijoje;

SIEKDAMOS neleisti, kad prieglobsčio institucija būtų naudojama kitiems
tikslams, išskyrus šios institucijos numatytuosius;

KADANGI šis Protokolas pripažįsta 1951 m. liepos 28 d. Ženevos
konvencijos dėl pabėgėlių statuso tikslus ir šios konvencijos galutinį
pobūdį;

SUSITARĖ dėl šių nuostatų, kurios pridedamos prie Europos Sąjungos
sutarties ir Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo:

Vienintelis straipsnis

Atsižvelgiant į pagrindinių teisių ir laisvių apsaugos, kurią suteikia
Europos Sąjungos valstybės narės, lygį, tariama, kad, kalbant apie
teisinius ir praktinius tikslus, susijusius su prieglobsčio klausimais,
valstybės narės viena kitai yra patikimos kilmės šalys. Todėl valstybė
narė gali svarstyti kitos valstybės narės piliečio prašymą suteikti
prieglobstį arba leisti juos nagrinėti tik šiais atvejais:

a)

	

jeigu, įsigaliojus Amsterdamo sutarčiai, valstybė narė, kurios pilietis
pateikia prašymą ir kuri vykdo Žmogaus teisių ir pagrindinių laisvių
apsaugos konvencijos 15 straipsnio nuostatas, toliau taiko priemones,
dėl kurių jos teritorijoje nėra iki galo vykdomi jos įsipareigojimai
pagal šią konvenciją;

b)

	

inicijavus Europos Sąjungos sutarties 7 straipsnio 1 dalyje nustatytą
procedūrą, kol Taryba arba tam tikrais atvejais Europos Vadovų Taryba
nepriima atitinkamo sprendimo valstybės narės, kurios pilietis pateikia
prašymą, atžvilgiu;

c)

	

jei Taryba yra priėmusi sprendimą pagal Europos Sąjungos sutarties 7
straipsnio 1 dalį valstybės narės, kurios pilietis pateikia prašymą,
atžvilgiu arba jei Europos Vadovų Taryba yra priėmusi sprendimą pagal
minėtos Sutarties 7 straipsnio 2 dalį valstybės narės, kurios pilietis
pateikia prašymą, atžvilgiu;

d)

	

jeigu valstybė narė priimtų tokio pobūdžio vienašališką sprendimą dėl
kitos valstybės narės piliečio pateikto prašymo; šiuo atveju būtina
nedelsiant informuoti Tarybą; prašymas nagrinėjamas remiantis prielaida,
kad jis yra akivaizdžiai nepagrįstas, tačiau bet kuriuo atveju neturi
jokios įtakos valstybės narės kompetencijai priimti sprendimus.

PROTOKOLAS (Nr. 25)

DĖL KOMPETENCIJOS PASIDALIJIMO

AUKŠTOSIOS SUSITARIANČIOS ŠALYS

SUSITARĖ dėl šių nuostatų, kurios pridedamos prie Europos Sąjungos
sutarties ir Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo:

Vienintelis straipsnis

Remiantis Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 2 straipsnio 2 dalimi
dėl kompetencijos pasidalijimo, kai Sąjunga imasi veiksmų tam tikroje
srityje, jos kompetencija apima tik tuos aspektus, kurie reglamentuojami
atitinkamu Sąjungos teisės aktu, bet neapima visos srities.

PROTOKOLAS (Nr. 26)

DĖL BENDRUS INTERESUS TENKINANČIŲ PASLAUGŲ

AUKŠTOSIOS SUSITARIANČIOS ŠALYS,

NORĖDAMOS pabrėžti bendrus interesus tenkinančių paslaugų svarbą,

SUSITARĖ dėl šių aiškinamųjų nuostatų, kurios pridedamos prie Europos
Sąjungos sutarties ir Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo:

1 straipsnis

Pagal Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 14 straipsnį bendros
Sąjungos vertybės, susijusios su bendrus ekonominius interesus
tenkinančiomis paslaugomis, visų pirma apima:

—

	

svarbų nacionalinių, regioninių ir vietos valdžios institucijų vaidmenį
ir didelę veiksmų laisvę teikiant, pavedant teikti ar organizuojant kuo
labiau vartotojų poreikius atitinkančias bendrus ekonominius interesus
tenkinančias paslaugas;

—

	

bendrus ekonominius interesus tenkinančių paslaugų įvairovę ir vartotojų
poreikių be prioritetų skirtumus dėl skirtingos geografinės, socialinės
ar kultūrinės padėties;

—

	

aukštą kokybės, saugos ir prieinamumo lygį, lygias galimybes ir
visuotinio prieinamumo bei vartotojų teisių propagavimą.

2 straipsnis

Sutarčių nuostatos jokiu būdu neturi įtakos valstybių narių
kompetencijai teikti, pavesti teikti ir organizuoti bendrus interesus
tenkinančias neekonomines paslaugas.

PROTOKOLAS (Nr. 27)

DĖL VIDAUS RINKOS IR KONKURENCIJOS

AUKŠTOSIOS SUSITARIANČIOS ŠALYS,

ATSIŽVELGDAMOS į tai, kad vidaus rinka, kaip išdėstyta Europos Sąjungos
sutarties 3 straipsnyje, apima sistemą, užtikrinančią, kad nebūtų
iškreipta konkurencija,

SUSITARĖ, kad

šiuo tikslu prireikus Sąjunga imasi veiksmų pagal Sutarčių nuostatas,
įskaitant Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 352 straipsnį.

Šis protokolas pridedamas prie Europos Sąjungos sutarties ir Sutarties
dėl Europos Sąjungos veikimo.

PROTOKOLAS (Nr. 28)

DĖL EKONOMINĖS, SOCIALINĖS IR TERITORINĖS SANGLAUDOS

AUKŠTOSIOS SUSITARIANČIOS ŠALYS,

PRISIMINDAMOS, kad Europos Sąjungos sutarties 3 straipsniu, tarp kitų
tikslų, yra nustatytas tikslas skatinti ekonominę, socialinę ir
teritorinę sanglaudą bei valstybių narių solidarumą ir, kad minėta
sanglauda yra tarp Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 4 straipsnio
2 dalies c punkte išvardytų Sąjungos pasidalijamosios kompetencijos sričių;

PRISIMINDAMOS, kad trečios dalies XVIII antraštinės dalies nuostatos dėl
ekonominės, socialinės ir teritorinės sanglaudos yra Sąjungos veiksmų
ekonominės, socialinės ir teritorinės sanglaudos srityje konsolidavimo
ir tolesnės plėtros, įskaitant naujo fondo įkūrimą, teisinis pagrindas;

PRISIMINDAMOS, kad Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 177 straipsnio
nuostatose numatytas Sanglaudos fondo įkūrimas;

PAŽYMĖDAMOS, kad Europos investicijų bankas skurdesniems regionams
skolina dideles ir didėjančias sumas;

PAŽYMĖDAMOS norą lanksčiau reglamentuoti asignavimus iš struktūrinių fondų;

PAŽYMĖDAMOS norą diferencijuoti Sąjungos dalyvavimo programose ir
projektuose tam tikrose šalyse lygį;

PAŽYMĖDAMOS pasiūlymą labiau atsižvelgti į atitinkamą valstybių narių
klestėjimą nuosavų išteklių sistemoje;

DAR KARTĄ PATVIRTINA, kad ekonominės, socialinės ir teritorinės
sanglaudos skatinimas yra nepaprastai svarbus Sąjungos visapusiškai
plėtrai ir patvariai sėkmei;

DAR KARTĄ PATVIRTINA savo įsitikinimą, kad struktūriniai fondai ir
toliau turėtų atlikti svarbų vaidmenį siekiant Sąjungos tikslų
sanglaudos srityje;

DAR KARTĄ PATVIRTINA savo įsitikinimą, kad Europos investicijų bankas
turėtų ir toliau didžiąją savo išteklių dalį skirti ekonominės,
socialinės ir teritorinės sanglaudos skatinimui, ir skelbia savo
pasirengimą peržiūrėti Europos investicijų banko kapitalo poreikius
iškart, kai to prireiks šiam tikslui;

SUTINKA, kad Sanglaudos fondas bus Sąjungos finansinis įnašas į
projektus aplinkos ir transeuropinių tinklų srityse valstybėse narėse,
kurių BVP vienam gyventojui sudaro mažiau nei 90 proc. Sąjungos vidurkio
ir kurios turi Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 126 straipsnyje
nustatytoms ekonominės konvergencijos sąlygoms tenkinti skirtą programą;

SKELBIA savo ketinimą leisti lanksčiau skirstyti struktūrinių fondų
lėšas ypatingoms reikmėms, kurioms netaikomos dabartinės struktūrinių
fondų taisyklės;

SKELBIA savo norą diferencijuoti Sąjungos dalyvavimo struktūrinių fondų
programose ir projektuose lygį siekiant išvengti perviršinių biudžetinių
išlaidų padidėjimo neturtingesnėse valstybėse narėse;

PRIPAŽĮSTA būtinybę reguliariai stebėti pažangą, padarytą siekiant
ekonominės, socialinės ir teritorinės sanglaudos, ir teigia savo norą
ištirti visas reikiamas priemones šiuo atžvilgiu;

SKELBIA savo ketinimą labiau atsižvelgti į atskirų valstybių narių
gebėjimą mokėti įnašus jų nuosavų išteklių sistemoje ir išnagrinėti
regresyvių elementų, esančių dabartinėse nuosavų lėšų sistemose,
neturtingesnėms valstybėms narėms, ištaisymo priemones;

SUTINKA pridėti šį Protokolą prie Europos Sąjungos sutarties ir
Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo.

PROTOKOLAS (Nr. 29)

DĖL VALSTYBIŲ NARIŲ VISUOMENINĖS TRANSLIACIJOS SISTEMOS

AUKŠTOSIOS SUSITARIANČIOS ŠALYS,

MANYDAMOS, kad valstybių narių visuomeninė transliacijos sistema yra
tiesiogiai susijusi su kiekvienos visuomenės demokratiniais,
socialiniais ir kultūriniais poreikiais bei su poreikiu išlaikyti
žiniasklaidos pliuralizmą,

SUSITARĖ dėl šios aiškinamosios nuostatos, kurios tekstas pridedamas
prie Europos Sąjungos sutarties ir Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo:

Sutarčių nuostatos nepažeidžia valstybių narių kompetencijos finansuoti
visuomeninę transliaciją, jeigu šis finansavimas teikiamas
transliuojančiosioms organizacijoms, kad jos vykdytų su viešosiomis
paslaugomis susijusius įgaliojimus, kuriuos suteikia, apibrėžia ir
organizuoja kiekviena valstybė narė, ir jeigu šis finansavimas prekybos
sąlygų ir konkurencijos Sąjungoje nepaveikia taip, kad pakenktų
bendriems interesams, taip pat atsižvelgiant į šios viešosios paslaugos
funkcijų vykdymą.

PROTOKOLAS (Nr. 30)

DĖL EUROPOS SĄJUNGOS PAGRINDINIŲ TEISIŲ CHARTIJOS TAIKYMO LENKIJAI IR
JUNGTINEI KARALYSTEI

AUKŠTOSIOS SUSITARIANČIOS ŠALYS,

KADANGI Europos Sąjungos sutarties 6 straipsnyje Sąjunga pripažįsta
Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijoje nustatytas teises,
laisves ir principus;

KADANGI Chartija turi būti taikoma griežtai laikantis pirmiau minėto 6
straipsnio ir pačios Chartijos VII antraštinės dalies;

KADANGI pirmiau minėtame 6 straipsnyje reikalaujama, kad Lenkijos ir
Jungtinės Karalystės teismai taikytų Chartiją griežtai laikydamiesi tame
straipsnyje nurodytų paaiškinimų;

KADANGI Chartijoje kartu nurodytos teisės ir principai;

KADANGI Chartijoje pateikiamos nuostatos yra pilietinio ir politinio
pobūdžio, taip pat ekonominio ir socialinio pobūdžio;

KADANGI Chartijoje dar kartą patvirtinamos Sąjungos pripažintos teisės,
laisvės ir principai, kuriems suteikiama daugiau matomumo, tačiau
nesukuriama naujų teisių ar principų;

PRIMINDAMOS Lenkijos ir Jungtinės Karalystės įsipareigojimus pagal
Europos Sąjungos sutartį, Sutartį dėl Europos Sąjungos veikimo ir
Sąjungos teisę apskritai;

ATKREIPDAMOS DĖMESĮ į Lenkijos ir Jungtinės Karalystės pageidavimą
paaiškinti tam tikrus Chartijos taikymo aspektus;

todėl NORĖDAMOS paaiškinti Chartijos taikymą, susijusį su Lenkijos ir
Jungtinės Karalystės įstatymais ir kitais teisės aktais, taip pat jos
nagrinėjimo teisme galimybes Lenkijoje ir Jungtinėje Karalystėje;

DAR KARTĄ PATVIRTINDAMOS, kad šiame protokole pateiktos nuorodos į
konkrečių Chartijos nuostatų veikimą jokiu būdu nedaro įtakos kitų
Chartijos nuostatų veikimui;

DAR KARTĄ PATVIRTINDAMOS, kad šis protokolas nedaro įtakos Chartijos
taikymui kitoms valstybėms narėms;

DAR KARTĄ PATVIRTINDAMOS, kad šis protokolas nedaro įtakos kitiems
Lenkijos ir Jungtinės Karalystės įsipareigojimams pagal Europos Sąjungos
sutartį, Sutartį dėl Europos Sąjungos veikimo ir Sąjungos teisę apskritai;

SUSITARĖ dėl šių nuostatų, kurios pridedamos prie Europos Sąjungos
sutarties ir Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo:

1 straipsnis

1.   Chartija neišplečia Europos Sąjungos Teisingumo Teismo ar jokio
kito Lenkijos arba Jungtinės Karalystės teismo galimybių nustatyti, kad
Lenkijos arba Jungtinės Karalystės įstatymai ar kiti teisės aktai,
praktika ar veiksmai yra nesuderinami su pagrindinėmis teisėmis,
laisvėmis ir principais, kuriuos ji iš naujo patvirtina.

2.   Visų pirma ir siekiant išvengti abejonių, jokios Chartijos IV
antraštinės dalies nuostatos nesukuria nagrinėjimo teisme teisių,
taikomų Lenkijai ar Jungtinei Karalystei, išskyrus atvejus, kai Lenkija
ar Jungtinė Karalystė numatė tokias teises savo nacionalinėje teisėje.

2 straipsnis

Tais atvejais, kai Chartijos nuostata yra susijusi su nacionalinės
teisės aktais ir praktika, Lenkijoje arba Jungtinėje Karalystėje ji
taikoma tiek, kiek joje pateiktos teisės ar principai yra pripažįstami
pagal Lenkijos arba Jungtinės Karalystės teisės aktuose ar praktiką.

PROTOKOLAS (Nr. 31)

DĖL NYDERLANDŲ ANTILŲ SALOSE PERDIRBTŲ NAFTOS PRODUKTŲ IMPORTO Į EUROPOS
SĄJUNGĄ

AUKŠTOSIOS SUSITARIANČIOSIOS ŠALYS,

NORĖDAMOS išsamiau apibrėžti prekybos sistemą, taikomą Nyderlandų Antilų
salose perdirbtų naftos produktų importui į Europos Sąjungą,

SUSITARĖ dėl šių nuostatų, kurios pridedamos prie Europos Sąjungos
sutarties ir Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo:

1 straipsnis

Šis Protokolas taikomas naftos produktams, klasifikuojamiems Briuselio
nomenklatūros 27.10, 27.11, 27.12, ex 27.13 (parafino vaškas, naftos ir
skalūnų vaškas ir parafino atliekos) ir 27.14 pozicijose,
importuojamiems naudoti valstybėse narėse.

2 straipsnis

Valstybės narės dėl Nyderlandų Antilų ir Sąjungos asociacijos
įsipareigoja šiame Protokole numatytomis sąlygomis Nyderlandų Antilų
salose perdirbtiems naftos produktams suteikti preferencinius tarifus.
Šios nuostatos taip pat galioja nepaisant valstybėse narėse taikomų
kilmės taisyklių.

3 straipsnis

1.   Kai Komisija, valstybės narės prašymu ar savo iniciatyva, nustato,
kad dėl Nyderlandų Antilų salose perdirbtų naftos produktų importo į
Sąjungą pagal 2 straipsnyje nustatytą sistemą vienos ar kelių valstybių
narių rinkoje kyla faktinių sunkumų, ji nusprendžia, kad šios valstybės
narės minėtam importui taikytų muitus, juos padidintų arba iš naujo
nustatytų tokiu būdu ir tokiam laikui, kurio gali prireikti šiems
sunkumas pašalinti. Šie taikomi, padidinti arba iš naujo nustatyti
muitai negali būti didesni už tokiems pat trečiųjų šalių produktams
taikomus muitus.

2.   Šio straipsnio 1 dalies nuostatos bet kuriuo atveju taikomos į
Sąjungą importuotų Nyderlandų Antilų salose perdirbtų naftos produktų
kiekiui pasiekus du milijonus metrinių tonų per metus.

3.   Tarybai pranešama apie Komisijos sprendimus, priimtus pagal šio
straipsnio 1 ir 2 dalį, įskaitant tuos, kuriais atmetami valstybių narių
prašymai. Taryba, valstybės narės prašymu, prisiima atsakomybę už
sprendimus ir bet kuriuo metu gali juos iš dalies keisti arba panaikinti.

4 straipsnis

1.   Jeigu valstybė narė mano, kad dėl Nyderlandų Antilų salose
perdirbtų naftos produktų tiesioginio arba per kitą valstybę narę
vykdomo importo pagal 2 straipsnyje nustatytą sistemą jos rinkoje kyla
faktinių sunkumų ir kad būtina nedelsiant imtis priemonių jiems
pašalinti, ji savo iniciatyva gali nuspręsti šiam importui nustatyti
muitus, neviršijančius tokiems pat trečiųjų šalių produktams taikomų
muitų normų. Apie savo sprendimą ji praneša Komisijai, kuri per vieną
mėnesį nusprendžia, ar valstybės narės taikomos priemonės turėtų būti
taikomos toliau, iš dalies pakeičiamos ar panaikinamos. Tokiems
Komisijos sprendimams taikomos 3 straipsnio 3 dalies nuostatos.

2.   Kai Nyderlandų Antilų salose perdirbtų naftos produktų, tiesiogiai
arba per kitą valstybę narę importuotų į Europos Sąjungos valstybę narę
ar nares pagal 2 straipsnyje nustatytą sistemą, kiekis per kalendorinius
metus viršija šio Protokolo priede nurodytą tonažą, priemonės, kurių
pagal šio straipsnio 1 dalį einamaisiais metais imasi ta ar tos
valstybės narės, laikomos pateisinamomis; Komisija, įsitikinusi, kad
buvo pasiektas nustatytas tonažas, oficialiai užregistruoja priemones,
kurių buvo imtasi. Tokiu atveju kitos valstybės narės susilaiko nuo
oficialaus šio klausimo perdavimo Tarybai.

5 straipsnis

Jei Sąjunga naftos produktams nusprendžia taikyti kiekybinius
apribojimus neatsižvelgdama į tai, iš kur jie importuojami, šie
apribojimai taip pat gali būti taikomi ir tokių produktų importui iš
Nyderlandų Antilų salų. Tokiu atveju Nyderlandų Antilų saloms taikomas
preferencinis režimas palyginti su trečiosiomis šalimis.

6 straipsnis

1.   Priėmus bendrą trečiųjų šalių ir asocijuotų šalių naftos produktų
kilmės apibrėžimą arba sprendimus pagal bendrą prekybos minėtais
produktais politiką arba sukūrus bendrą energijos politiką, Taryba,
pasikonsultavusi su Europos Parlamentu ir Komisija, vieningai priimtu
sprendimu keičia 2–5 straipsnių nuostatas.

2.   Tačiau, keičiant šias nuostatas, bet kuriuo atveju Nyderlandų
Antilų saloms turi būti toliau taikomos lygiavertės preferencijos ne
mažesniam kaip 2,5 milijono metrinių tonų naftos produktų kiekiui.

3.   Sąjungos įsipareigojimai taikyti šio straipsnio 2 dalyje nurodytas
lygiavertes preferencijas prireikus gali būti paskirstyti šalims
atsižvelgiant į šio Protokolo priede nurodytą tonažą.

7 straipsnis

Kad būtų įgyvendintas šis Protokolas, Komisija įpareigojama užtikrinti,
kad Nyderlandų Antilų salose perdirbti naftos produktai į valstybes
nares būtų importuojami nustatytu būdu. Valstybės narės, laikydamosi
Komisijos rekomenduotų administracinių sąlygų, visą susijusią naudingą
informaciją perduoda Komisijai, kuri pasirūpina, kad ši informacija būtų
išplatinta.

PROTOKOLO PRIEDAS

Aukštosios Susitariančiosios Šalys nusprendė, kad būtų įgyvendinta
Protokolo dėl Nyderlandų Antilų salose perdirbtų naftos produktų importo
į Europos Sąjungą 4 straipsnio 2 dalis, 2 milijonus metrinių tonų naftos
produktų iš Antilų salų valstybėms narėms paskirstyti taip:

Vokietija …

	

625 000 metrinių tonų

Belgija/Liuksemburgo ekonominė sąjunga …

	

200 000 metrinių tonų

Prancūzija …

	

75 000 metrinių tonų

Italija …

	

100 000 metrinių tonų

Nyderlandai …

	

1 000 000 metrinių tonų

PROTOKOLAS (Nr. 32)

DĖL NEKILNOJAMOJO TURTO ĮSIGIJIMO DANIJOJE

AUKŠTOSIOS SUSITARIANČIOS ŠALYS,

NORĖDAMOS išspręsti tam tikras su Danija susijusias konkrečias problemas,

SUSITARĖ dėl šių nuostatų, kurios pridedamos prie Europos Sąjungos
sutarties ir Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo:

Nepaisydama Sutarčių sąlygų, Danija gali toliau taikyti galiojančius
teisės aktus dėl nepagrindinio gyvenamojo būsto įsigijimo.

PROTOKOLAS (Nr. 33)

DĖL SUTARTIES DĖL EUROPOS SĄJUNGOS VEIKIMO 157 STRAIPSNIO

AUKŠTOSIOS SUSITARIANČIOS ŠALYS,

SUSITARĖ dėl šių nuostatų, kurios pridedamos prie Europos Sąjungos
sutarties ir Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo:

Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 157 straipsnyje socialinės
išmokos pagal profesines socialinės apsaugos sistemas nelaikomos
atlyginimu, tokiu atveju ir tokiu mastu, kai jos yra priskirtinos
įdarbinimo laikotarpiams iki 1990 m. gegužės 17 d., išskyrus atvejus,
kai jos mokamos darbuotojams arba jų teisių turėtojams, ir kurie iki tos
dienos pateikia ieškinį arba pareiškia lygiavertį reikalavimą pagal
taikomus nacionalinės teisės aktus.

PROTOKOLAS (Nr. 34)

DĖL GRENLANDIJAI SKIRTŲ SPECIALIŲ PRIEMONIŲ

Vienintelis straipsnis

1.   Kai į Sąjungą importuojami gaminiai, kuriems taikomi žuvies
produktų rinkos bendro organizavimo principai ir kurių kilmės šalis yra
Grenlandija, taikant bendro rinkos organizavimo mechanizmą jiems
netaikomi muitai ar lygiaverčio poveikio privalomieji mokėjimai ir
nenustatomi jokie kiekybiniai apribojimai ar panašaus pobūdžio
priemonės, jei pagal Sąjungos ir už Grenlandiją atsakingos institucijos
susitarimą Sąjungai suteikiamos ją tenkinančios galimybės žvejoti
Grenlandijos žvejybos zonoje.

2.   Visos su tokių gaminių importo susitarimais susijusios priemonės,
įskaitant tas, kurios reglamentuoja tokių priemonių priėmimą, priimamos
Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 43 straipsnyje nustatyta tvarka.

PROTOKOLAS (Nr. 35)

PROTOKOLAS DĖL AIRIJOS KONSTITUCIJOS 40.3.3 STRAIPSNIO

AUKŠTOSIOS SUSITARIANČIOS ŠALYS,

SUSITARĖ dėl šių nuostatų, kurios pridedamos prie Europos Sąjungos
sutarties, Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo ir Europos atominės
energijos bendrijos steigimo sutarties:

Jokia Sutarčių ar Europos atominės energijos bendrijos steigimo
sutarties nuostata, ar šias Sutartis iš dalies keičiančiose bei
papildančiose Sutartyse ir Aktuose neturi poveikio Airijos Konstitucijos
40.3.3 straipsnio taikymui Airijoje.

PROTOKOLAS (Nr. 36)

DĖL PEREINAMOJO LAIKOTARPIO NUOSTATŲ

AUKŠTOSIOS SUSITARIANČIOS ŠALYS,

KADANGI, siekiant pasirengti perėjimui nuo sutarčių, taikomų iki
Lisabonos sutarties įsigaliojimo, institucinių nuostatų prie minėtoje
Sutartyje numatytų institucinių nuostatų, būtina nustatyti pereinamojo
laikotarpio nuostatas,

SUSITARĖ dėl šių nuostatų, kurios pridedamos prie Europos Sąjungos
sutarties, Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo ir Europos atominės
energijos bendrijos steigimo sutarties:

1 straipsnis

Šiame protokole „Sutartys“ – Europos Sąjungos sutartis, Sutartis dėl
Europos Sąjungos veikimo ir Europos atominės energijos bendrijos
steigimo sutartis.

I ANTRAŠTINĖ DALIS

NUOSTATOS DĖL EUROPOS PARLAMENTO

2 straipsnis

1.   Likusiam 2009–2014 m. kadencijos laikui nuo šio straipsnio
įsigaliojimo datos, ir nukrypstant nuo 2009 m. birželio mėn. Europos
Parlamento rinkimų metu galiojusių Europos bendrijos steigimo sutarties
189 straipsnio antros pastraipos ir 190 straipsnio 2 dalies bei Europos
atominės energijos bendrijos steigimo sutarties 107 straipsnio antros
pastraipos ir 108 straipsnio 2 dalies, ir nukrypstant nuo Europos
Sąjungos sutarties 14 straipsnio 2 dalies pirmos pastraipos, kurioje yra
nustatytas vietų skaičius, esamos 736 vietos papildomos toliau
nurodytomis 18 vietų; tai reiškia, kad bendras Europos Parlamento narių
skaičius iki 2009–2014 m. kadencijos pabaigos laikinai bus 754:

Bulgarija

	

1

Ispanija

	

4

Prancūzija

	

2

Italija

	

1

Latvija

	

1

Malta

	

1

Nyderlandai

	

1

Austrija

	

2

Lenkija

	

1

Slovėnija

	

1

Švedija

	

2

Jungtinė Karalystė

	

1

2.   Nukrypstant nuo Europos Sąjungos sutarties 14 straipsnio 3 dalies,
atitinkamos valstybės narės paskiria asmenis, kurie užims 1 dalyje
numatytas papildomas vietas, vadovaudamosi nacionalinės teisės aktais,
jei konkretūs asmenys buvo išrinkti remiantis tiesiogine visuotine
rinkimų teise:

a)

	

atitinkamoje valstybėje narėje surengtų ad hoc tiesioginių visuotinių
rinkimų metu, vadovaujantis Europos Parlamento rinkimams taikytinomis
nuostatomis;

b)

	

remiantis 2009 m. birželio 4–7 d. Europos Parlamento rinkimų
rezultatais; arba

c)

	

atitinkamos valstybės narės nacionaliniam parlamentui paskyrus reikiamą
narių skaičių iš savo narių, vadovaujantis kiekvienos iš šių valstybių
narių nustatyta tvarka.

3.   Tinkamu laiku iki Europos Parlamento rinkimų 2014 m., remdamasi
Europos Sąjungos sutarties 14 straipsnio 2 dalies antra pastraipa,
Europos Vadovų Taryba priima Europos Parlamento sudėtį nustatantį sprendimą.

II ANTRAŠTINĖ DALIS

NUOSTATOS DĖL KVALIFIKUOTOS BALSŲ DAUGUMOS

3 straipsnis

1.   Pagal Europos Sąjungos sutarties 16 straipsnio 4 dalį šios dalies
ir Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 238 straipsnio 2 dalies
nuostatos dėl kvalifikuotos balsų daugumos nustatymo Europos Vadovų
Taryboje ir Taryboje įsigalioja 2014 m. lapkričio 1 d.

2.   Nuo 2014 m. lapkričio 1 d. iki 2017 m. kovo 31 d., kai turi būti
sprendžiama kvalifikuota balsų dauguma, bet kuris Tarybos narys gali
reikalauti, kad tas sprendimas būtų priimtas kvalifikuota balsų dauguma,
kuri apibrėžta 3 dalyje. Šiuo atveju taikomos 3 ir 4 dalys.

3.   Nedarant poveikio Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 235
straipsnio 1 dalies antros pastraipos taikymui, iki 2014 m. spalio 31 d.
galioja toliau išdėstytos nuostatos.

Tai atvejais, kai Europos Vadovų Taryba ir Taryba sprendimus privalo
priimti kvalifikuota balsų dauguma, narių balsai paskirstomi taip:

Belgija

	

12

Bulgarija

	

10

Čekija

	

12

Danija

	

7

Vokietija

	

29

Estija

	

4

Airija

	

7

Graikija

	

12

Ispanija

	

27

Prancūzija

	

29

Kroatija

	

7

Italija

	

29

Kipras

	

4

Latvija

	

4

Lietuva

	

7

Liuksemburgas

	

4

Vengrija

	

12

Malta

	

3

Nyderlandai

	

13

Austrija

	

10

Lenkija

	

27

Portugalija

	

12

Rumunija

	

14

Slovėnija

	

4

Slovakija

	

7

Suomija

	

7

Švedija

	

10

Jungtinė Karalystė

	

29

Kai pagal Sutartis reikalaujama, kad sprendimai būtų priimami remiantis
Komisijos pasiūlymu, jiems priimti reikia ne mažiau kaip 260 balsų „už“,
atiduotų narių daugumos. Kitais atvejais sprendimams priimti reikia ne
mažiau kaip 260 balsų „už“, atiduotų ne mažiau kaip dviejų trečdalių narių.

Kai aktas priimamas Europos Vadovų Tarybos arba Tarybos kvalifikuota
balsų dauguma, Europos Vadovų Tarybos arba Tarybos narys gali reikalauti
patikrinti, ar kvalifikuotą daugumą sudarančios valstybės narės
atstovauja ne mažiau kaip 62 % bendro Sąjungos gyventojų skaičiaus. Jei
paaiškėja, kad tos sąlygos nesilaikoma, aktas nepriimamas.

4.   Iki 2014 m. spalio 31 d. tada, kai, taikant Sutartis, ne visi
Tarybos nariai dalyvauja balsavime, būtent tais atvejais, kai reikia
kvalifikuotos balsų daugumos, apibrėžtos Sutarties dėl Europos Sąjungos
veikimo 238 straipsnio 3 dalyje, kvalifikuota balsų dauguma apibrėžiama
kaip tas pats Tarybos nariams paskirstytų balsų santykis bei tas pats
Tarybos narių skaičiaus santykis ir, prireikus, tas pats atitinkamų
valstybių narių gyventojų procentinis dydis, kuris nurodytas šio
straipsnio 3 dalyje.

III ANTRAŠTINĖ DALIS

NUOSTATOS DĖL TARYBOS SUDĖČIŲ

4 straipsnis

Kol neįsigalioja Europos Sąjungos sutarties 16 straipsnio 6 dalies
pirmojoje pastraipoje nurodytas sprendimas, Taryba gali posėdžiauti
tokiomis sudėtimis, kurios nurodytos pirmiau minėto straipsnio antrojoje
ir trečiojoje pastraipose, taip pat kitokiomis sudėtimis, kurių sąrašą
paprasta balsų dauguma priimtu sprendimu nustato Bendrųjų reikalų taryba.

IV ANTRAŠTINĖ DALIS

NUOSTATOS DĖL KOMISIJOS, ĮSKAITANT SĄJUNGOS VYRIAUSIĄJĮ ĮGALIOTINĮ
UŽSIENIO REIKALAMS IR SAUGUMO POLITIKAI

5 straipsnis

Lisabonos sutarties įsigaliojimo dieną pareigas einantys Komisijos
nariai lieka eiti pareigas iki savo kadencijos pabaigos. Tačiau tą
dieną, kai paskiriamas Sąjungos vyriausiasis įgaliotinis užsienio
reikalams ir saugumo politikai, baigiasi nario, turinčio tą pačią
pilietybę kaip vyriausiasis įgaliotinis, kadencija.

V ANTRAŠTINĖ DALIS

NUOSTATOS DĖL TARYBOS GENERALINIO SEKRETORIAUS, VYRIAUSIOJO ĮGALIOTINIO
UŽSIENIO REIKALAMS IR SAUGUMO POLITIKAI IR TARYBOS GENERALINIO
SEKRETORIAUS PAVADUOTOJO

6 straipsnis

Tarybos generalinio sekretoriaus, vyriausiojo įgaliotinio užsienio
reikalams ir saugumo politikai ir Tarybos generalinio sekretoriaus
pavaduotojo kadencija baigiasi Lisabonos sutarties įsigaliojimo dieną.
Generalinį sekretorių skiria Taryba pagal Sutarties dėl Europos Sąjungos
veikimo 240 straipsnio 2 dalį.

VI ANTRAŠTINĖ DALIS

NUOSTATOS DĖL PATARIAMŲJŲ ORGANŲ

7 straipsnis

Kol įsigalios Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 301 straipsnyje
nurodytas sprendimas, Ekonomikos ir socialinių reikalų komiteto nariai
pasiskirsto taip:

Belgija

	

12

Bulgarija

	

12

Čekija

	

12

Danija

	

9

Vokietija

	

24

Estija

	

7

Airija

	

9

Graikija

	

12

Ispanija

	

21

Prancūzija

	

24

Kroatija

	

9

Italija

	

24

Kipras

	

6

Latvija

	

7

Lietuva

	

9

Liuksemburgas

	

6

Vengrija

	

12

Malta

	

5

Nyderlandai

	

12

Austrija

	

12

Lenkija

	

21

Portugalija

	

12

Rumunija

	

15

Slovėnija

	

7

Slovakija

	

9

Suomija

	

9

Švedija

	

12

Jungtinė Karalystė

	

24

8 straipsnis

Kol įsigalios Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 305 straipsnyje
nurodytas sprendimas, Regionų komiteto nariai pasiskirsto taip:

Belgija

	

12

Bulgarija

	

12

Čekija

	

12

Danija

	

9

Vokietija

	

24

Estija

	

7

Airija

	

9

Graikija

	

12

Ispanija

	

21

Prancūzija

	

24

Kroatija

	

9

Italija

	

24

Kipras

	

6

Latvija

	

7

Lietuva

	

9

Liuksemburgas

	

6

Vengrija

	

12

Malta

	

5

Nyderlandai

	

12

Austrija

	

12

Lenkija

	

21

Portugalija

	

12

Rumunija

	

15

Slovėnija

	

7

Slovakija

	

9

Suomija

	

9

Švedija

	

12

Jungtinė Karalystė

	

24

VII ANTRAŠTINĖ DALIS

PEREINAMOJO LAIKOTARPIO NUOSTATOS DĖL AKTŲ, PRIIMTŲ REMIANTIS EUROPOS
SĄJUNGOS SUTARTIES V IR VI ANTRAŠTINĖMIS DALIMIS, KOL ĮSIGALIOS
LISABONOS SUTARTIS

9 straipsnis

Kol įsigalios Lisabonos sutartis, Sąjungos institucijų, organų ir
įstaigų aktų, priimtų remiantis Europos Sąjungos sutartimi, teisinė
galia išlieka tol, kol įgyvendinant Sutartis šie aktai nepanaikinami,
neanuliuojami arba iš dalies nepakeičiami. Tai taip pat taikoma tarp
valstybių narių pagal Europos Sąjungos sutartį sudarytoms konvencijoms.

10 straipsnis

1.   Kaip pereinamojo laikotarpio priemonė, susijusi su teisės aktais
policijos ir teisminio bendradarbiavimo baudžiamosiose bylose srityje,
priimtais iki Lisabonos sutarties įsigaliojimo, nuo tos Sutarties
įsigaliojimo dienos institucijų įgaliojimai bus tokie: Komisijos
įgaliojimai pagal Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 258 straipsnį
netaikomi, o Europos Sąjungos Teisingumo Teismo įgaliojimai pagal
Europos Sąjungos sutarties VI antraštinę dalį, kokia ji buvo iki
Lisabonos sutarties įsigaliojimo, išliks tokie patys, įskaitant tuos,
kurie buvo priimti pagal minėtos Europos Sąjungos sutarties 35
straipsnio 2 dalį.

2.   1 dalyje nurodytu teisės akto pakeitimu nustatomas toje dalyje
minėtų institucijų įgaliojimų taikymas, kaip išdėstyta Sutartyse, iš
dalies keisto teisės akto, kuris taikomas toms valstybėms narėms, atžvilgiu.

3.   Bet kuriuo atveju 1 dalyje nurodyta pereinamojo laikotarpio
priemonė nustoja galioti po penkerių metų nuo Lisabonos sutarties
įsigaliojimo.

4.   Ne vėliau kaip likus šešiems mėnesiams iki 3 dalyje nurodyto
pereinamojo laikotarpio pabaigos Jungtinė Karalystė gali pranešti
Tarybai, kad dėl 1 dalyje nurodytų teisės aktų ji nepritaria 1 dalyje
minėtiems institucijų įgaliojimams, kaip išdėstyta Sutartyse. Tuo
atveju, jei Jungtinė Karalystė pateikia šį pranešimą, visi 1 dalyje
nurodyti teisės aktai jai nebetaikomi nuo 3 dalyje nurodyto pereinamojo
laikotarpio pabaigos datos. Ši pastraipa netaikoma iš dalies keistiems
teisės aktams, kurie taikomi Jungtinei Karalystei, kaip nurodyta 2 dalyje.

Taryba, remdamasi Komisijos pasiūlymu, kvalifikuota balsų dauguma
nustato būtinas tolesnes ir pereinamojo laikotarpio priemones. Jungtinė
Karalystė nedalyvauja priimant šį sprendimą. Tarybos kvalifikuota balsų
dauguma apibrėžiama pagal Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo
238 straipsnio 3 dalies a punktą.

Taryba, remdamasi Komisijos pasiūlymu, kvalifikuota balsų dauguma gali
taip pat priimti sprendimą, nustatantį, kad Jungtinė Karalystė prisiima
tiesiogines finansines pasekmes, jei jų būtų, kurios būtinai ir
neišvengiamai patiriamos jai nustojus dalyvauti priimant ir taikant tuos
teisės aktus.

5.   Vėliau Jungtinė Karalystė bet kuriuo metu po to gali pranešti
Tarybai apie savo pageidavimą jai taikyti teisės aktus, kurie jai
nebetaikomi pagal 4 dalies pirmąją pastraipą. Tuo atveju, atsižvelgiant
į konkretų atvejį, taikomos atitinkamos Protokolo dėl į Europos Sąjungos
sistemą integruotos Šengeno acquis arba Protokolo dėl Jungtinės
Karalystės ir Airijos pozicijos dėl laisvės, saugumo ir teisingumo
erdvės nuostatos. Institucijų įgaliojimai, susiję su tais teisės aktais,
yra išdėstyti Sutartyse. Veikdamos pagal atitinkamus protokolus Sąjungos
institucijos ir Jungtinė Karalystė siekia atkurti kuo platesnį Jungtinės
Karalystės dalyvavimą įgyvendinant Sąjungos acquis laisvės, saugumo ir
teisingumo srityje nedarant didelės įtakos įvairių jos dalių praktiniam
veikimui ir išlaikant jų nuoseklumą.

PROTOKOLAS (Nr. 37)

DĖL EAPB SUTARTIES GALIOJIMO PABAIGOS FINANSINIŲ PADARINIŲ IR DĖL ANGLIŲ
IR PLIENO MOKSLINIŲ TYRIMŲ FONDO

AUKŠTOSIOS SUSITARIANČIOS ŠALYS,

PRISIMINDAMOS, kad visas 2002 m. liepos 23 d. buvęs Europos anglių ir
plieno bendrijos turtas ir visi įsipareigojimai 2002 m. liepos 24 d.
buvo perduoti Europos bendrijai,

ATSIŽVELGDAMOS į norą šias lėšas naudoti su anglių ir plieno pramone
susijusiems moksliniams tyrimams ir dėl to – į būtinumą šiuo atžvilgiu
nustatyti tam tikras specialias taisykles,

SUSITARĖ dėl šių nuostatų, kurios pridedamos prie Europos Sąjungos
sutarties ir Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo:

1 straipsnis

1.   Grynoji šio turto ir įsipareigojimų vertė, nurodyta EAPB balanse
2002 m. liepos 23 d., atsižvelgiant į dėl likvidavimo operacijų galimą
padidėjimą ar sumažėjimą, laikoma turtu, skirtu su anglių ir plieno
pramone susijusiems moksliniams tyrimams (toliau – likviduojama EAPB).
Likvidavimui pasibaigus, jis vadinamas „Anglių ir plieno mokslinių
tyrimų fondo turtu“.

2.   Iš šio turto gaunamos pajamos, vadinamos „Anglių ir plieno
mokslinių tyrimų fondu“, naudojamos tik moksliniams tyrimams, išskyrus
mokslinių tyrimų pamatinę programą, anglių ir plieno pramone
susijusiuose sektoriuose pagal šio Protokolo ir juo remiantis priimtų
aktų nuostatas.

2 straipsnis

Taryba, veikdama pagal specialią teisėkūros procedūrą ir gavusi Europos
Parlamento pritarimą, priima visas nuostatas, būtinas šiam Protokolui
įgyvendinti, įskaitant pagrindinius principus.

Taryba, remdamasi Komisijos pasiūlymu ir pasikonsultavusi su Europos
Parlamentu, patvirtina priemones, nustatančias daugiametes Anglių ir
plieno mokslinių tyrimų fondo turto valdymo finansines gaires bei Anglių
ir plieno mokslinių tyrimų fondo mokslinių tyrimų programos technines
gaires.

3 straipsnis

Išskyrus atvejus, kai šiame Protokole ir juo remiantis priimtuose
aktuose yra nustatyta kitaip, taikomos Sutarčių nuostatos.

------------------------------------------------------------------------

(1) <#ntc1-C_2016202LT.01021001-E0001>  Straipsnis įterptas Sprendimu
2008/79/EB, Euratomas (OL L 24, 2008 12 29, p. 42
<http://eur-lex.europa.eu/legal-content/LT/AUTO/?uri=OJ:L:2008:024:TOC&toc=OJ:C:2016:202:FULL>).

(2) <#ntc2-C_2016202LT.01029001-E0001>  Vadovaujantis 2011 m. gruodžio 9
d. Stojimo aktu, nuo tada Kroatijos Respublika tapo Europos Sąjungos nare.

(3) <#ntc3-C_2016202LT.01029001-E0002>  Šis nuostata taip pat taikoma
nedarant poveikio 2011 m. gruodžio 9 d. Stojimo akto 4 straipsniui.

------------------------------------------------------------------------

SUTARTIES DĖL EUROPOS SĄJUNGOS VEIKIMO PRIEDAI

I PRIEDAS

SUTARTIES DĖL EUROPOS SĄJUNGOS VEIKIMO 38 STRAIPSNYJE NURODYTAS SĄRAŠAS

- 1 -

	

- 2 -

Numeris pagal Briuselio nomenklatūrą

	

Produktų apibūdinimas

1 Skirsnis

	

Gyvi gyvūnai

2 Skirsnis

	

Mėsa ir valgomieji mėsos subproduktai

3 Skirsnis

	

Žuvys, vėžiagyviai ir moliuskai

4 Skirsnis

	

Pienas ir pieno produktai; paukščių kiaušiniai; natūralus medus

5 Skirsnis

05.04

	

Gyvūnų (išskyrus žuvis) žarnos, pūslės ir skrandžiai, sveikos (sveiki)
arba jų gabalai

05.15

	

Gyvūniniai produktai, nenurodyti kitoje vietoje; nugaišę gyvūnai,
klasifikuojami 1 arba 3 skirsniuose, netinkami vartoti žmonių maistui

6 Skirsnis

	

Augantys medžiai ir kiti augalai; svogūnėliai, šaknys ir kitos panašios
augalų dalys; skintos gėlės ir dekoratyviniai žalumynai

7 Skirsnis

	

Valgomos daržovės ir kai kurie šakniavaisiai ir gumbavaisiai

8 Skirsnis

	

Valgomieji vaisiai ir riešutai; citrusų vaisių arba melionų žievelės ir
luobos

9 Skirsnis

	

Kava, arbata ir prieskoniai, išskyrus matę (pozicija Nr. 09.03)

10 Skirsnis

	

Javai

11 Skirsnis

	

Malybos produkcija; salyklas ir krakmolai; kviečių glitimas; inulinas

12 Skirsnis

	

Aliejinių kultūrų sėklos ir vaisiai; įvairūs grūdai, sėklos ir vaisiai;
augalai, naudojami pramonėje ir medicinoje; šiaudai ir pašarai

13 Skirsnis

ex 13.03

	

Pektinas

15 Skirsnis

	

Kiauliniai taukai ir kiti lydyti kiauliniai taukai; lydyti naminių
paukščių taukai

15.01

	

Kiauliniai taukai ir kiti lydyti kiauliniai taukai; lydyti naminių
paukščių taukai

15.02

	

Nelydyti galvijų, avių ir ožkų taukai; iš jų pagaminti taukai, skirti
naudoti pramonėje (įskaitant „premier jus“)

15.03

	

Kiaulinių taukų stearinas, oleostearinas ir stearinas, skirtas naudoti
pramonėje; kiaulinių taukų aliejus, oleoaliejus ir lajaus aliejus,
neemulsuoti, nesumaišyti ir neapdoroti kitu būdu

15.04

	

Žuvų arba jūrų žinduolių taukai ir aliejus, nerafinuoti arba rafinuoti

15.07

	

Nelakieji augaliniai aliejai, skysti ar kieti, nerafinuoti, rafinuoti ar
gryninti

15.12

	

Gyvūniniai ir augaliniai riebalai ir aliejus, hidrinti, nerafinuoti arba
rafinuoti, bet toliau neperdirbti

15.13

	

Margarinas, dirbtiniai taukai ir kitų perdirbtų valgomųjų riebalų mišiniai

15.17

	

Riebalų medžiagų arba gyvūninio ar augalinio vaško apdorojimo liekanos

16 Skirsnis

	

Gaminiai iš mėsos, žuvies arba vėžiagyvių ar moliuskų

17 Skirsnis

17.01

	

Cukrinių runkelių ir cukranendrių cukrus, kurių būvis kietas

17.02

	

Kiti cukrūs; cukrų sirupai; dirbtinis medus (sumaišytas arba
nesumaišytas su natūraliu medumi); karamelė

17.03

	

Melasa, balinta ar nebalinta

17.05 (1) <#ntr1-C_2016202LT.01033101-E0001>

	

Kiti cukrūs, sirupai ir melasa su aromatinių arba dažančiųjų medžiagų
priedais, išskyrus vaisių sultis, turinčias cukraus priedą

18 Skirsnis

18.01

	

Kakavos pupelės, sveikos arba skaldytos, žalios arba skrudintos

18.02

	

Kakavos lukštai, išaižos, luobelės ir kakavos atliekos

20 Skirsnis

	

Daržovių, vaisių arba kitų augalų dalių produktai

22 Skirsnis

22.04

	

Vynuogių misa, kurios fermentacija prasidėjusi arba sustabdyta kitaip
negu pridedant alkoholio

22.05

	

Vynas iš šviežių vynuogių; vynuogių misa, kurios fermentacija sustabdyta
pridedant alkoholio

22.07

	

Kiti fermentuoti gėrimai (pavyzdžiui, sidras, kriaušių sidras ir midus)

ex 22.08 (1) <#ntr1-C_2016202LT.01033101-E0001>

ex 22.09 (1) <#ntr1-C_2016202LT.01033101-E0001>

	

Denatūruotas arba nedenatūruotas etilo alkoholis ir kiti bet kokio
stiprumo alkoholiai, gauti iš I priede išvardytų žemės ūkio produktų,
išskyrus likerius ir kitus spiritinius gėrimus bei sudėtinius
alkoholinius preparatus (vadinamus „koncentruotais ekstraktais“),
naudojamus gėrimų gamybai

22.10 (1) <#ntr1-C_2016202LT.01033101-E0001>

	

Actas ir acto pakaitalai

23 Skirsnis

	

Maisto pramonės liekanos ir atliekos; paruošti pašarai gyvūnams

24 Skirsnis

24.01

	

Neperdirbtas tabakas, tabako liekanos

45 Skirsnis

45.01

	

Gamtinė kamštiena, neapdorota, trupinta, granuliuota arba malta;
kamštienos atliekos

54 Skirsnis

54.01

	

Linai, žaliaviniai arba apdoroti, bet nesuverpti; linų pakulos ir
atliekos (įskaitant verpalų atliekas ir išplaušintą žaliavą)

57 Skirsnis

57.01

	

Sėjamosios kanapės (Cannabis sativa), žaliavinės arba apdorotos, bet
nesuverptos; sėjamųjų kanapių pakulos ir atliekos (įskaitant verpalų
atliekas ir išplaušintą žaliavą)

II PRIEDAS

UŽJŪRIO ŠALYS IR TERITORIJOS, KURIOMS TAIKOMOS SUTARTIES DĖL EUROPOS
SĄJUNGOS VEIKIMO KETVIRTOSIOS DALIES NUOSTATOS

—

	

Grenlandija,

—

	

Naujoji Kaledonija ir priklausomos teritorijos,

—

	

Prancūzijos Polinezija,

—

	

Prancūzijos Pietinės ir Antarkties teritorijos,

—

	

Volis ir Futūna,

—

	

Majotas,

—

	

Sen Pjeras ir Mikelonas,

—

	

Sen Bartelemi sala,

—

	

Aruba,

—

	

Nyderlandų Antilų salos:

—

	

Bonairė,

—

	

Kiurasao,

—

	

Saba,

—

	

Sent Eustatijus,

—

	

Sent Martinas,

—

	

Angilija,

—

	

Kaimanų salos,

—

	

Folklendo salos,

—

	

Pietų Georgija ir Pietų Sandvičo salos,

—

	

Montseratas,

—

	

Pitkernas,

—

	

Šv. Elenos sala ir priklausomos teritorijos,

—

	

Britanijos Antarkties teritorija,

—

	

Britanijos Indijos vandenyno teritorija,

—

	

Terkso ir Kaikoso salos,

—

	

Britanijos Virdžinijos salos,

—

	

Bermudų salos.

------------------------------------------------------------------------

(1) <#ntc1-C_2016202LT.01033101-E0001>  Pozicija pridėta 1959 m.
gruodžio 18 d. Europos ekonominės bendrijos Tarybos reglamento Nr. 7a 1
straipsniu (OL Nr. 7, 1961 1 30, p. 71/61
<http://eur-lex.europa.eu/legal-content/LT/AUTO/?uri=OJ:P:1961:007:TOC&toc=OJ:C:2016:202:FULL>).

------------------------------------------------------------------------

TARPVYRIAUSYBINĖS KONFERENCIJOS, PATVIRTINUSIOS LISABONOS SUTARTĮ,

pasirašytą 2007 m. gruodžio 13 d.,

PRIE BAIGIAMOJO AKTO PRIDĖTOS DEKLARACIJOS

A.   DEKLARACIJOS DĖL SUTARČIŲ NUOSTATŲ

1.   Deklaracija dėl Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos

Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartija, kuri yra teisiškai
privaloma, patvirtinamos pagrindinės teisės, kurias garantuoja Žmogaus
teisių ir pagrindinių laisvių apsaugos konvencija ir kurios kyla iš
valstybėms narėms bendrų konstitucinių tradicijų.

Chartija neišplečia Sąjungos teisės taikymo srities už Sąjungos
įgaliojimų ribų, nenustato Sąjungai jokių naujų įgaliojimų ar užduočių
ir nepakeičia Sutartyse nustatytųjų.

2.   Deklaracija dėl Europos Sąjungos sutarties 6 straipsnio 2 dalies

Konferencija susitaria, kad Sąjungos prisijungimas prie Europos žmogaus
teisių ir pagrindinių laisvių apsaugos konvencijos turėtų vykti taip,
kad būtų išlaikytos Sąjungos teisės ypatybės. Šiuo požiūriu Konferencija
pažymi, kad tarp Europos Sąjungos Teisingumo Teismo ir Europos žmogaus
teisių teismo vyksta nuolatinis dialogas; Sąjungos prisijungimas prie
šios konvencijos šį dialogą galėtų sustiprinti.

3.   Deklaracija dėl Europos Sąjungos sutarties 8 straipsnio

Sąjunga atsižvelgs į ypatingą mažų šalių, kurios su ja palaiko ypatingus
kaimynystės santykius, padėtį.

4.   Deklaracija dėl Europos Parlamento sudėties

Papildoma vieta Europos Parlamente bus skirta Italijai.

5.   Deklaracija dėl Europos Vadovų Tarybos politinio susitarimo dėl
Sprendimo dėl Europos Parlamento sudėties projekto

Europos Vadovų Taryba, remdamasi Europos Parlamento pasiūlymu, duos
politinį sutikimą dėl Sprendimo dėl Europos Parlamento sudėties
2009–2014 m. teisėkūros laikotarpiu peržiūrėto projekto.

6.   Deklaracija dėl Europos Sąjungos sutarties 15 straipsnio 5 ir 6
dalių, 17 straipsnio 6 ir 7 dalių ir 18 straipsnio

Parenkant kandidatus, galinčius eiti Europos Vadovų Tarybos pirmininko,
Komisijos pirmininko ir Sąjungos vyriausiojo įgaliotinio užsienio
reikalams ir saugumo politikai pareigas, reikia deramai atsižvelgti į
būtinybę gerbti Sąjungos ir jos valstybių narių geografinę ir
demografinę įvairovę.

7.   Deklaracija dėl Europos Sąjungos sutarties 16 straipsnio 4 dalies
ir Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 238 straipsnio 2 dalies

Konferencija pareiškia, kad sprendimą dėl Europos Sąjungos sutarties 16
straipsnio 4 dalies ir Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo
238 straipsnio 2 dalies įgyvendinimo Taryba priims Lisabonos sutarties
pasirašymo dieną ir jis įsigalios minėtos Sutarties įsigaliojimo dieną.
Sprendimo projektas išdėstytas toliau:

Tarybos sprendimo dėl Europos Sąjungos sutarties

16 straipsnio 4 dalies ir Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 238
straipsnio 2 dalies įgyvendinimo 2014 m. lapkričio 1 d.–2017 m. kovo
31 d. laikotarpiu ir nuo 2017 m. balandžio 1 d. projektas

EUROPOS SĄJUNGOS TARYBA,

kadangi:

(1)

	

Reikėtų priimti nuostatas, leidžiančias sklandžiai pereiti nuo sprendimų
priėmimo Taryboje kvalifikuota balsų dauguma sistemos, kaip apibrėžta
Protokolo dėl pereinamojo laikotarpio nuostatų 3 straipsnio 3 dalyje,
kuri bus toliau taikoma iki 2014 m. spalio 31 d., prie balsavimo
sistemos, numatytos Europos Sąjungos sutarties 16 straipsnio 4 dalyje ir
Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 238 straipsnio 2 dalyje, kuri bus
taikoma nuo 2014 m. lapkričio 1 d., įskaitant, pereinamuoju laikotarpiu
iki 2017 m. kovo 31 d., konkrečias nuostatas, numatytas minėto protokolo
3 straipsnio 2 dalyje.

(2)

	

Primenama, kad Taryba nuolat deda visas pastangas stiprindama
kvalifikuota balsų dauguma priimamų sprendimų demokratinį teisėtumą,

NUSPRENDĖ:

1 skirsnis

Nuostatos, taikomos nuo 2014 m. lapkričio 1 d. iki 2017 m. kovo 31 d.

1 straipsnis

Nuo 2014 m. lapkričio 1 d. iki 2017 m. kovo 31 d., jei Tarybos nariai,
atstovaujantys:

a)

	

ne mažiau kaip trims ketvirtadaliams gyventojų arba

b)

	

ne mažiau kaip trims ketvirtadaliams valstybių narių skaičiaus,

reikalingo sudaryti sprendimą blokuojančią mažumą, taikant Europos
Sąjungos sutarties 16 straipsnio 4 dalies pirmąją pastraipą arba
Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 238 straipsnio 2 dalį,
prieštarauja akto priėmimui Taryboje kvalifikuota balsų dauguma, Taryba
svarsto šį klausimą.

2 straipsnis

Vykstant šiems svarstymams Taryba daro viską, kas yra jos galioje, kad
per tinkamą laikotarpį ir nepažeisdama Sąjungos teisės nustatytų
privalomų terminų, priimtų tinkamą sprendimą 1 straipsnyje nurodytų
Tarybos narių iškeltais klausimais.

3 straipsnis

Šiuo tikslu Tarybos pirmininkas, padedamas Komisijos ir laikydamasis
Tarybos darbo tvarkos taisyklių, imasi bet kokios iniciatyvos,
reikalingos siekiant palengvinti susitarimo kuo didesne balsų dauguma
priėmimą Taryboje. Tarybos nariai jam padeda.

2 skirsnis

Nuostatos, taikomos nuo 2017 m. balandžio 1 d.

4 straipsnis

Nuo 2017 m. balandžio 1 d., jei Tarybos nariai, atstovaujantys:

a)

	

ne mažiau kaip 55 % gyventojų arba

b)

	

ne mažiau kaip 55 % valstybių narių skaičiaus,

reikalingo sudaryti sprendimą blokuojančią mažumą, taikant Europos
Sąjungos sutarties 16 straipsnio 4 dalies pirmąją pastraipą arba
Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 238 straipsnio 2 dalį,
prieštarauja akto priėmimui Taryboje kvalifikuota balsų dauguma, Taryba
svarsto šį klausimą.

5 straipsnis

Vykstant šiems svarstymams Taryba daro viską, kas yra jos galioje, kad
per tinkamą laikotarpį ir nepažeisdama Sąjungos teisės nustatytų
privalomų terminų, priimtų tinkamą sprendimą 4 straipsnyje nurodytų
Tarybos narių iškeltais klausimais.

6 straipsnis

Šiuo tikslu Tarybos pirmininkas, padedamas Komisijos ir laikydamasis
Tarybos darbo tvarkos taisyklių, imasi bet kokios iniciatyvos,
reikalingos siekiant palengvinti susitarimo didesne balsų dauguma
priėmimą Taryboje. Tarybos nariai jam padeda.

3 skirsnis

Įsigaliojimas

7 straipsnis

Šis sprendimas įsigalioja Lisabonos sutarties įsigaliojimo dieną.

8.   Deklaracija dėl praktinių priemonių, susijusių su pirmininkavimu
Europos Vadovų Tarybai ir Užsienio reikalų tarybai, kurių reikia imtis
Lisabonos sutarties įsigaliojimo metu

Jei Lisabonos sutartis įsigaliotų po 2009 m. sausio 1 d., Konferencija
prašo valstybės narės, kuri tuo metu pirmininkaus Tarybai šešių mėnesių
laikotarpiu, kompetentingų valdžios institucijų ir asmens, išrinkto
Europos Vadovų Tarybos pirmininku, bei asmens, paskirto Sąjungos
vyriausiuoju įgaliotiniu užsienio reikalams ir saugumo politikai,
pasikonsultavus su kitu šešių mėnesių laikotarpiu pirmininkausiančia
valstybe nare, imtis konkrečių priemonių, būtinų norint užtikrinti
veiksmingą perėjimą prie naujos tvarkos, atsižvelgiant į materialinius
ir organizacinius pirmininkavimo Europos Vadovų Tarybai ir Užsienio
reikalų tarybai aspektus.

9.   Deklaracija dėl Europos Sąjungos sutarties 16 straipsnio 9 dalies
dėl Europos Vadovų Tarybos sprendimo dėl pirmininkavimo Tarybai

Konferencija pareiškia, kad kai tik bus pasirašyta Lisabonos sutartis,
Taryba turėtų pradėti rengti sprendimą, nustatantį sprendimo dėl
pirmininkavimo Tarybai įgyvendinimo procedūrą, ir per šešis mėnesius jam
politiškai pritarti. Europos Vadovų Tarybos sprendimo projektas, kuris
bus priimtas minėtos Sutarties įsigaliojimo dieną, išdėstytas toliau:

Europos Vadovų Tarybos sprendimo

dėl pirmininkavimo Tarybai projektas

1 straipsnis

1.   Tarybai, išskyrus Užsienio reikalų tarybą, 18 mėnesių pirmininkauja
iš anksto nustatytos trijų valstybių narių grupės. Grupės sudaromos
lygios rotacijos tarp valstybių narių pagrindu, atsižvelgiant į jų
įvairovę ir geografinę pusiausvyrą Sąjungoje.

2.   Kiekvienas grupės narys paeiliui pirmininkauja šešis mėnesius visų
sudėčių Tarybai, išskyrus Užsienio reikalų tarybą. Kiti grupės nariai
padeda pirmininkui atlikti visas jo pareigas pagal bendrą programą.
Grupės nariai tarpusavyje gali susitarti dėl kitos tvarkos.

2 straipsnis

Valstybių narių vyriausybių nuolatinių atstovų komitetui pirmininkauja
valstybės narės atstovas, pirmininkaujantis Bendrųjų reikalų tarybai.

Politiniam ir saugumo komitetui pirmininkauja Sąjungos vyriausiojo
įgaliotinio užsienio reikalams ir saugumo politikai atstovas.

Jeigu vadovaujantis 4 straipsniu nenuspręsta kitaip, įvairios sudėties
Tarybos, išskyrus Užsienio reikalų tarybą, parengiamiesiems organams
pirmininkauja tuo metu atitinkamos sudėties Tarybai pirmininkaujančios
grupės narys.

3 straipsnis

Bendradarbiaudama su Komisija, Bendrųjų reikalų taryba užtikrina
įvairios sudėties Tarybos darbo nuoseklumą ir tęstinumą daugiamečių
programų struktūroje. Pirmininkaujančios valstybės narės, padedant
Tarybos generaliniam sekretoriatui, imasi visų reikalingų priemonių
Tarybos darbui organizuoti ir sklandžiai jos veiklai užtikrinti.

4 straipsnis

Taryba priima sprendimą, nustatantį šio sprendimo įgyvendinimo priemones.

10.   Deklaracija dėl Europos Sąjungos sutarties 17 straipsnio

Konferencija mano, kad kai į Komisiją nebeįtraukiami visų valstybių
narių piliečiai, Komisija turėtų skirti ypatingą dėmesį santykių su
visomis valstybėmis narėmis visiškam skaidrumui užtikrinti. Todėl
Komisija turėtų palaikyti glaudžius ryšius su visomis valstybėmis
narėmis, neatsižvelgdama į tai, ar jų pilietis eina Komisijos nario
pareigas, ir šiomis sąlygomis turėtų skirti ypatingą dėmesį keitimuisi
informacija ir konsultacijoms su visomis valstybėmis narėmis.

Konferencija taip pat mano, kad Komisija turėtų imtis visų būtinų
priemonių užtikrinti, kad būtų visokeriopai atsižvelgiama į politinę,
socialinę ir ekonominę tikrovę visose valstybėse narėse, įskaitant tas,
kurių pilietis neina Komisijos nario pareigų. Šios priemonės taip pat
turėtų užtikrinti, kad į tų valstybių narių poziciją būtų atsižvelgiama
priimant atitinkamas organizacines priemones.

11.   Deklaracija dėl Europos Sąjungos sutarties 17 straipsnio 6 ir 7 dalių

Konferencijos manymu, pagal Sutarčių nuostatas Europos Parlamentas ir
Europos Vadovų Taryba bendrai atsako už sklandų Europos Komisijos
pirmininko rinkimų procesą. Prieš Europos Vadovų Tarybai priimant
sprendimą, Europos Parlamento ir Europos Vadovų Tarybos atstovai
tinkamiausiu būdu rengia reikalingas konsultacijas. Vadovaujantis 17
straipsnio 7 dalies pirmąja pastraipa, šių konsultacijų metu didelis
dėmesys skiriamas kandidatų į Komisijos pirmininko postą biografijos
faktams, atitinkamai atsižvelgiant į Europos Parlamento rinkimus.
Europos Parlamento ir Europos Vadovų Tarybos tarpusavio susitarimu
atitinkamai gali būti nustatoma tokių konsultacijų rengimo tvarka.

12.   Deklaracija dėl Europos Sąjungos sutarties 18 straipsnio

	

1.

	

Konferencija pareiškia, kad, vykstant parengiamajam darbui prieš
paskiriant Sąjungos vyriausiąjį įgaliotinį užsienio reikalams ir saugumo
politikai, kuris pagal Europos Sąjungos sutarties 18 straipsnį ir
Protokolo dėl pereinamojo laikotarpio nuostatų 5 straipsnį turi būti
paskirtas Lisabonos sutarties, iš dalies keičiančios Europos Sąjungos
sutartį ir Europos bendrijos steigimo sutartį, įsigaliojimo dieną ir
kurio kadencija truks nuo tos dienos iki tą dieną veikiančios Komisijos
kadencijos pabaigos, bus palaikomi tinkami ryšiai su Europos Parlamentu.

	

2.

	

Be to, Konferencija primena, kad Sąjungos vyriausiasis įgaliotinis
užsienio reikalams ir saugumo politikai, kurio kadencija 2009 m.
lapkričio mėn. prasidės tą pačią dieną ir bus tokios pat trukmės kaip
naujos sudėties Komisijos kadencija, bus paskirtas laikantis Europos
Sąjungos sutarties 17 ir 18 straipsnių nuostatų.

13.   Deklaracija dėl bendros užsienio ir saugumo politikos

Konferencija pabrėžia, kad Europos Sąjungos sutarties nuostatos dėl
bendros užsienio ir saugumo politikos, įskaitant Sąjungos vyriausiojo
įgaliotinio užsienio reikalams ir saugumo politikai pareigybės sukūrimą
ir Išorės veiksmų tarnybos įsteigimą, neturi įtakos dabartiniams
valstybių narių įsipareigojimams jų užsienio politikos nustatymo bei
vykdymo ir jų nacionalinio atstovavimo trečiosiose šalyse bei
tarptautinėse organizacijose srityse.

Konferencija taip pat primena, kad bendrą saugumo ir gynybos politiką
reglamentuojančios nuostatos nedaro poveikio ypatingam valstybių narių
saugumo ir gynybos politikos pobūdžiui.

Ji pabrėžia, kad Europos Sąjungai ir jos valstybėms narėms ir toliau bus
privalomos Jungtinių Tautų Chartijos nuostatos bei visų pirma nuostata,
kad pagrindinė atsakomybė už tarptautinės taikos ir saugumo palaikymą
tenka Saugumo Tarybai bei jos nariams.

14.   Deklaracija dėl bendros užsienio ir saugumo politikos

Be Europos Sąjungos sutarties 24 straipsnio 1 dalyje nurodytų specialių
taisyklių ir procedūrų, konferencija pabrėžia, kad nuostatos, susijusios
su bendra užsienio ir saugumo politika, įskaitant dėl Sąjungos
vyriausiojo įgaliotinio užsienio reikalams ir saugumo politikai ir
Išorės veiksmų tarnybos įsteigimo, nedarys įtakos kiekvienoje valstybėje
narėje galiojančiam teisiniam pagrindui, jos atsakomybei ir galioms,
susijusiems su jos užsienio politikos nustatymu ir vykdymu, jos
nacionaline diplomatine tarnyba, santykiais su trečiosiomis šalimis ir
dalyvavimu tarptautinėse organizacijose, įskaitant valstybių narių
narystę JT Saugumo Taryboje.

Konferencija taip pat atkreipia dėmesį į tai, kad nuostatomis,
susijusiomis su bendra užsienio ir saugumo politika, nesuteikiama naujų
galių Komisijai inicijuojant sprendimus ar nepadidinamas Europos
Parlamento vaidmuo.

Konferencija taip pat primena, kad bendrą Europos saugumo ir gynybos
politiką reglamentuojančios nuostatos nedaro įtakos ypatingam valstybių
narių saugumo ir gynybos politikos pobūdžiui.

15.   Deklaracija dėl Europos Sąjungos sutarties 27 straipsnio

Konferencija pareiškia, kad, kai tik bus pasirašyta Lisabonos sutartis,
Tarybos generalinis sekretorius, vyriausiasis įgaliotinis bendrai
užsienio ir saugumo politikai, Komisija ir valstybės narės turėtų
pradėti parengiamąjį darbą dėl Europos išorės veiksmų tarnybos.

16.   Deklaracija dėl Europos Sąjungos sutarties 55 straipsnio 2 dalies

Konferencija mano, kad numatant galimybę versti Sutartis į 55 straipsnio
2 dalyje minimas kalbas prisidedama prie 3 straipsnio 3 dalies
ketvirtojoje pastraipoje įtvirtinto tikslo gerbti turtingą Sąjungos
kultūros ir kalbų įvairovę įgyvendinimo. Šiuo požiūriu Konferencija
patvirtina, kad Sąjunga liks ištikima Europos kultūros įvairovei ir
toliau skirs išskirtinį dėmesį šioms ir kitoms kalboms.

Konferencija rekomenduoja, kad tos valstybės narės, kurios nori
pasinaudoti 55 straipsnio 2 dalyje numatyta galimybe, per šešis mėnesius
nuo Lisabonos sutarties pasirašymo dienos praneštų Tarybai kalbą ar
kalbas, į kurias bus verčiamos Sutartys.

17.   Deklaracija dėl viršenybės

Konferencija primena, kad remiantis nusistovėjusia Europos Sąjungos
Teisingumo Teismo praktika Sutartys ir teisės aktai, kuriuos priima
Sąjunga remdamasi Sutartimis, turi viršenybę prieš valstybių narių
teisės aktus šioje teisminėje praktikoje nustatytomis sąlygomis.

Be to, Konferencija nusprendė prie šio Baigiamojo akto pridėti Tarybos
teisės tarnybos nuomonę dėl viršenybės, pateikiamą dokumente 11197/07
(JUR 260):

„Tarybos teisės tarnybos nuomonė

2007 m. birželio 22 d.

Teisingumo Teismo praktika rodo, kad Bendrijos teisės viršenybė yra
esminis minėtos teisės principas. Teismo nuomone, šis principas yra
neatsiejamas nuo Europos bendrijos specifinio pobūdžio. Tuo metu, kai
buvo priimtas pirmas sprendimas šioje nusistovėjusioje Teismo praktikoje
(1964 m. liepos 15 d. sprendimas byloje Costa prieš ENEL, 6/64  (1)
<#ntr1-C_2016202LT.01033501-E0001>), Sutartyje viršenybė nebuvo minima.
Taip yra ir šiuo metu. Tai, kad viršenybės principas nebus įtrauktas į
būsimą Sutartį, jokiu būdu nepakeis galiojančio principo ir
nusistovėjusios Teisingumo Teismo praktikos.

18.   Deklaracija dėl kompetencijos atskyrimo

Konferencija pabrėžia, kad pagal Europos Sąjungos sutartyje ir Sutartyje
dėl Europos Sąjungos veikimo numatytą Sąjungos ir valstybių narių
kompetencijos pasidalijimą sritys, kurių Sutartys nepriskiria Sąjungos
kompetencijai, priklauso valstybių narių kompetencijai.

Kai Sutartys konkrečioje srityje suteikia Sąjungai kompetenciją, kuria
ji dalijasi su valstybėmis narėmis, valstybės narės naudojasi savo
kompetencija tiek, kiek Sąjunga nepasinaudojo arba nusprendė
nebesinaudoti savo kompetencija. Pastaroji situacija susidaro, kai
atitinkamos Sąjungos institucijos nusprendžia panaikinti teisėkūros
procedūra priimtą aktą, visų pirma siekiant užtikrinti, kad būtų nuolat
laikomasi subsidiarumo ir proporcingumo principų. Vieno ar keleto jos
narių (valstybių narių atstovų) iniciatyva ir laikantis Sutarties dėl
Europos Sąjungos veikimo 241 straipsnio Taryba gali reikalauti Komisijos
pateikti pasiūlymus dėl teisėkūros procedūra priimto akto panaikinimo.
Konferencija palankiai vertina tai, kad Komisija pareiškia, jog šiems
prašymams skirs ypatingą dėmesį.

Be to, į Tarpvyriausybinę konferenciją susirinkę valstybių narių
vyriausybių atstovai, laikydamiesi Europos Sąjungos sutarties
48 straipsnio 2–5 dalyse numatytos įprastos peržiūros procedūros, gali
nuspręsti iš dalies pakeisti Sutartis ir padidinti ar sumažinti
minėtomis Sutartimis Sąjungai suteiktą kompetenciją.

19.   Deklaracija dėl Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 8 straipsnio

Konferencija sutinka, kad bendromis pastangomis šalindama moterų ir vyrų
nelygybės apraiškas, įvairiose savo politikos kryptyse Sąjunga sieks
kovoti su bet kokio pobūdžio smurtu šeimoje. Valstybės narės turėtų
imtis visų reikiamų priemonių, siekdamos užkirsti kelią šiai
nusikalstamai veikai ir bausti už ją bei padėti aukoms ir jas ginti.

20.   Deklaracija dėl Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 16 straipsnio

Konferencija pareiškia, kad kiekvienu atveju pagal 16 straipsnį
patvirtinant asmens duomenų apsaugos taisykles, galinčias turėti
tiesioginės įtakos nacionaliniam saugumui, bus deramai atsižvelgiama į
konkrečius ypatumus. Ji primena, kad šiuo metu taikomuose teisės aktuose
(žr. visų pirma Direktyvą 95/46/EB) šiuo atžvilgiu esama konkrečių išimčių.

21.   Deklaracija dėl asmens duomenų apsaugos teisminio bendradarbiavimo
baudžiamosiose bylose ir policijos bendradarbiavimo srityse

Konferencija pripažįsta, kad dėl teisminio bendradarbiavimo
baudžiamosiose bylose ir policijos bendradarbiavimo sričių ypatingo
pobūdžio šiose srityse gali reikėti konkrečių taisyklių dėl asmens
duomenų apsaugos ir laisvo šių duomenų judėjimo, pagrįstų Sutarties dėl
Europos Sąjungos veikimo 16 straipsniu.

22.   Deklaracija dėl Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 48 ir
79 straipsnių

Konferencija mano, kad tuo atveju, jei teisėkūros procedūra priimamo
akto, pagrįsto 79 straipsnio 2 dalimi, projektas darytų poveikį
svarbiems valstybės narės socialinės apsaugos sistemos aspektams,
įskaitant jos apimtį, išlaidas ar finansinę struktūrą, ar paveiktų tos
sistemos finansinę pusiausvyrą, kaip nustatyta 48 straipsnio antrojoje
pastraipoje, į tos valstybės narės interesus bus deramai atsižvelgiama.

23.   Deklaracija dėl Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo
48 straipsnio antrosios pastraipos

Konferencija primena, kad, atsižvelgiant į Europos Sąjungos sutarties 15
straipsnio 4 dalį, minėtu atveju Europos Vadovų Taryba sprendimus priima
bendru sutarimu.

24.   Deklaracija dėl Europos Sąjungos teisinio subjektiškumo

Konferencija patvirtina, kad tai, jog Europos Sąjunga yra juridinis
asmuo, Sąjungai jokiu būdu nesuteiks įgaliojimų leisti teisės aktus ar
veikti peržengiant kompetencijos, kurią jai Sutartyse suteikė valstybės
narės, ribas.

25.   Deklaracija dėl Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 75 ir
215 straipsnių

Konferencija primena, kad pagarba pagrindinėms teisėms ir laisvėms visų
pirma reiškia, kad turi būti skirtas deramas dėmesys atitinkamų fizinių
asmenų ar įmonių turimų įstatymais numatytų teisių apsaugai ir
laikymuisi. Šiuo tikslu ir siekiant užtikrinti nuodugnią sprendimų,
kuriais fiziniam asmeniui ar įmonei skiriamos ribojančios priemonės,
teisminę peržiūrą, tokie sprendimai turi remtis aiškiais ir tiksliais
kriterijais. Tokie kriterijai turėtų būti priderinti prie kiekvienos
ribojančios priemonės ypatumų.

26.   Deklaracija dėl valstybės narės nedalyvavimo priemonėje,
grindžiamoje Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo trečios dalies
V antraštine dalimi

Konferencija pareiškia, kad tokiu atveju, jei valstybė narė nusprendžia
nedalyvauti priemonėje, grindžiamoje Sutarties dėl Europos Sąjungos
trečios dalies V antraštine dalimi, Taryba surengs išsamias diskusijas
apie šios valstybės narės nedalyvavimo šioje priemonėje galimas pasekmes.

Be to, bet kuri valstybė narė gali paprašyti Komisijos išnagrinėti
situaciją remiantis Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 116 straipsniu.

Pirmesnės pastraipos neturi įtakos valstybės narės galimybei kreiptis
šiuo klausimu į Europos Vadovų Tarybą.

27.   Deklaracija dėl Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo
85 straipsnio 1 dalies antrosios pastraipos

Konferencija mano, kad Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 85
straipsnio 1 dalies antrojoje pastraipoje nurodytuose reglamentuose
turėtų būti atsižvelgiama į nacionalines taisykles ir praktiką,
susijusias su kriminalinių nusikaltimų tyrimų pradėjimu.

28.   Deklaracija dėl Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 98 straipsnio

Konferencija pažymi, kad 98 straipsnio nuostatos taikomos vadovaujantis
esama praktika. Terminas „priemonės, kurios yra reikalingos tam tikruose
Federacinės Respublikos regionuose dėl Vokietijos padalijimo
atsiradusioms nepalankioms ekonomikos sąlygoms kompensuoti“ aiškinamas
vadovaujantis esama Europos Sąjungos Teisingumo Teismo praktika.

29.   Deklaracija dėl Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo
107 straipsnio 2 dalies c punkto

Konferencija pažymi, kad 107 straipsnio 2 dalies c punktas aiškinamas
vadovaujantis esama Europos Sąjungos Teisingumo Teismo praktika,
susijusia su šių nuostatų taikymu pagalbai, teikiamai tam tikriems
Vokietijos Federacinės Respublikos regionams, patyrusiems žalą dėl
Vokietijos padalijimo.

30.   Deklaracija dėl Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 126 straipsnio

Konferencija, atsižvelgdama į 126 straipsnį, patvirtina, kad augimo
galimybių didinimas ir patikimos biudžeto padėties užtikrinimas yra du
Sąjungos ir valstybių narių ekonominės ir fiskalinės politikos ramsčiai.
Stabilumo ir augimo paktas yra svarbi priemonė šiems tikslams pasiekti.

Konferencija dar kartą patvirtina savo įsipareigojimą laikytis nuostatų
dėl Stabilumo ir augimo pakto, kuris yra valstybių narių biudžeto
politikos koordinavimo pamatas.

Konferencija patvirtina, jog taisyklėmis pagrįsta sistema yra geriausia
įsipareigojimų įvykdymo ir vienodo požiūrio į visas valstybes nares
garantija.

Atsižvelgiant į tai, Konferencija taip pat dar kartą patvirtina savo
įsipareigojimą siekti Lisabonos strategijos tikslų: kurti darbo vietas,
įgyvendinti struktūrines reformas ir socialinę sanglaudą.

Sąjunga siekia subalansuoto ekonomikos augimo ir kainų stabilumo. Todėl
ekonominėje ir biudžeto politikoje reikia nustatyti tinkamus prioritetus
siekiant ekonominių reformų, inovacijų, konkurencingumo ir privačių
investicijų bei vartojimo didinimo silpno ekonomikos augimo
laikotarpiais. Tai turėtų atspindėti nacionaliniu ir Sąjungos lygiu
priimtuose sprendimuose dėl biudžeto pateiktos gairės, visų pirma
valstybės pajamų ir išlaidų struktūros pertvarkos, laikantis biudžeto
drausmės pagal Sutartis bei Stabilumo ir augimo paktą.

Atsižvelgiant į biudžeto ir ekonomikos sunkumus, su kuriais susiduria
valstybės narės, akivaizdi tampa patikimos biudžeto politikos laikymosi
per visą ekonominį ciklą svarba.

Konferencija sutaria, kad valstybės narės turėtų aktyviai pasinaudoti
ekonomikos pakilimo laikotarpiais, siekdamos konsoliduoti valstybės
finansus ir gerinti biudžeto padėtį. Jų tikslas – pakilimo laikotarpiais
laipsniškai pasiekti biudžeto perteklių, kuris leistų deramai įveikti
ekonomikos nuosmukio sunkumus, ir taip prisidėti prie ilgalaikio
valstybės finansų tvarumo.

Valstybės narės laukia galimų Komisijos pasiūlymų, taip pat papildomo
valstybių narių indėlio, kurie sustiprintų ir išaiškintų Stabilumo ir
augimo pakto įgyvendinimą. Valstybės narės imsis visų reikiamų
priemonių, kad padidintų savo ekonomikos augimo galimybes. Šį tikslą
padėtų pasiekti geresnis ekonominės politikos koordinavimas. Ši
deklaracija neužkerta kelio būsimoms diskusijoms dėl Stabilumo ir augimo
pakto.

31.   Deklaracija dėl Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 156 straipsnio

Konferencija patvirtina, kad 156 straipsnyje apibrėžtos politikos
kryptys iš esmės priklauso valstybių narių kompetencijai. Pagal šį
straipsnį Sąjungos lygiu priimamos skatinamosios ir koordinavimo rėmimo
priemonės yra papildomo pobūdžio. Jos reikalingos valstybių narių
bendradarbiavimui stiprinti, o ne nacionalinėms sistemoms derinti. Tai
neturės poveikio kiekvienoje valstybėje narėje taikomoms su socialinių
partnerių atsakomybe susijusioms garantijoms ir praktikai.

Ši deklaracija nepažeidžia Sutarčių nuostatų, suteikiančių kompetenciją
Sąjungai, įskaitant socialinius klausimus.

32.   Deklaracija dėl Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo
168 straipsnio 4 dalies c punkto

Konferencija pareiškia, kad priemonėmis, kurios bus patvirtintos taikant
168 straipsnio 4 dalies c punktą, turi būti atsižvelgiama į bendras
saugumo problemas ir jomis turi būti siekiama nustatyti aukštus kokybės
ir saugos standartus, jei kitu atveju nacionaliniai standartai, turintys
įtakos vidaus rinkai, kliudytų pasiekti aukštą žmonių sveikatos apsaugos
lygį.

33.   Deklaracija dėl Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 174 straipsnio

Konferencija mano, kad 174 straipsnyje daroma nuoroda į salų vietoves
gali apimti visą salose esančių valstybių teritoriją, jei jos atitinka
būtinus kriterijus.

34.   Deklaracija dėl Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 179 straipsnio

Konferencija sutinka, kad Sąjungos veiksmai mokslinių tyrimų ir
technologijų plėtros srityje bus vykdomi deramai atsižvelgiant į
valstybių narių mokslinių tyrimų politikos fundamentines kryptis
ir pasirinkimą.

35.   Deklaracija dėl Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 194 straipsnio

Konferencijos įsitikinimu 194 straipsnis neturi poveikio valstybių narių
teisei imtis reikiamų priemonių užtikrinant savo energijos tiekimą 347
straipsnyje numatytomis sąlygomis.

36.   Deklaracija dėl Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo
218 straipsnio dėl derybų dėl valstybių narių tarptautinių susitarimų,
susijusių su laisvės, saugumo ir teisingumo erdve, ir jų sudarymo

Konferencija patvirtina, kad valstybės narės gali derėtis dėl susitarimų
su trečiosiomis šalimis arba tarptautinėmis organizacijomis trečios
dalies V antraštinės dalies 3, 4 ir 5 skyriuose numatytose srityse ir
juos sudaryti, jei tokie susitarimai atitinka Sąjungos teisę.

37.   Deklaracija dėl Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 222 straipsnio

Nepažeidžiant priemonių, kurias Sąjunga priima siekdama laikytis savo
solidarumo pareigos valstybei narei, patiriančiai teroro aktą, gaivalinę
nelaimę ar žmogaus sukeltą katastrofą, nė viena iš 222 straipsnio
nuostatų nesiekiama paveikti kitos valstybės narės teisės pasirinkti
labiausiai tinkamas priemones, skirtas laikytis savo solidarumo pareigos
tai valstybei narei.

38.   Deklaracija dėl Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo
252 straipsnio, reglamentuojančio generalinių advokatų skaičių
Teisingumo Teisme

Konferencija pareiškia, kad jei pagal Sutarties dėl Europos Sąjungos
veikimo 252 straipsnio pirmąją pastraipą Teisingumo Teismas paprašys,
kad generalinių advokatų skaičius būtų padidintas trimis (vienuolika
vietoj aštuonių), Taryba, spręsdama vieningai, susitars dėl tokio
padidinimo.

Tokiu atveju Konferencija sutinka, kad Lenkija, kaip ir Vokietija,
Prancūzija, Italija, Ispanija ir Jungtinė Karalystė, turėtų nuolatinį
generalinį advokatą ir nebedalyvautų rotacijos sistemoje, o pagal esamą
rotacijos sistemą vyktų penkių, o ne trijų generalinių advokatų rotacija.

39.   Deklaracija dėl Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 290 straipsnio

Konferencija atsižvelgia į Komisijos ketinimą toliau konsultuotis su
valstybių narių paskirtais ekspertais, rengiant deleguotųjų teisės aktų
finansinių paslaugų srityje projektus, pagal jos nusistovėjusią praktiką.

40.   Deklaracija dėl Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 329 straipsnio

Konferencija pareiškia, kad valstybės narės, pateikdamos prašymą pradėti
tvirtesnį bendradarbiavimą, gali nurodyti, ar jos tame etape jau ketina
remtis 333 straipsniu, numatančiu kvalifikuotos balsų daugumos
išplėtimą, arba įprasta teisėkūros procedūra.

41.   Deklaracija dėl Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 352 straipsnio

Konferencija pareiškia, kad Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 352
straipsnio 1 dalyje nuoroda į Sąjungos tikslus reiškia nuorodą į Europos
Sąjungos sutarties 3 straipsnio 2 ir 3 dalyse nustatytus tikslus ir
minėtos Sutarties 3 straipsnio 5 dalyje nustatytus tikslus, susijusius
su išorės veiksmais, nurodytais Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo
penktojoje dalyje. Todėl nereiškia, kad Sutarties dėl Europos Sąjungos
veikimo 352 straipsniu pagrįstais veiksmais bus siekiama tik Europos
Sąjungos sutarties 3 straipsnio 1 dalyje nustatytų tikslų. Atsižvelgdama
į tai, Konferencija pažymi, kad pagal Europos Sąjungos sutarties 31
straipsnio 1 dalį bendros užsienio ir saugumo politikos srityje
teisėkūros procedūra priimami aktai negali būti priimami.

42.   Deklaracija dėl Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 352 straipsnio

Konferencija pabrėžia, kad, remiantis nusistovėjusia Europos Sąjungos
Teisingumo Teismo teismine praktika, Sutarties dėl Europos Sąjungos
veikimo 352 straipsnis, kuris yra neatskiriama suteiktais įgaliojimais
pagrįstos institucinės sistemos dalis, negali būti pagrindas išplėsti
Sąjungos kompetencijos sritį už bendrų Sutarčių nuostatų ribų, ypač
nuostatų, kurios apibrėžia Sąjungos užduotis ir veiksmus. Bet kuriuo
atveju 352 straipsnis negali būti pagrindas priimti nuostatas, dėl kurių
būtų pakeistos Sutartys nesilaikant jose tam nustatytos tvarkos.

43.   Deklaracija dėl Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo
355 straipsnio 6 dalies

Aukštosios Susitariančios Šalys susitaria, kad Europos Vadovų Taryba,
taikydama 355 straipsnio 6 dalį, priims sprendimą, kuriuo pakeičiamas
Majoto statusas Sąjungos atžvilgiu, siekiant, kad ši teritorija taptų
atokiausiu regionu pagal 355 straipsnio 1 dalį ir 349 straipsnį, kai
Prancūzijos valdžios institucijos praneš Europos Vadovų Tarybai ir
Komisijai, kad tam sudaro sąlygas vykstanti salos vidaus statuso raida.

B.   DEKLARACIJOS DĖL PRIE SUTARČIŲ PRIDEDAMŲ PROTOKOLŲ

44.   Deklaracija dėl Protokolo dėl į Europos Sąjungos sistemą
integruotos Šengeno acquis 5 straipsnio

Konferencija pažymi, kad jei valstybė narė yra pateikusi pranešimą pagal
Protokolo dėl į Europos Sąjungos sistemą integruotos Šengeno acquis 5
straipsnio 2 dalį, kad ji nenori dalyvauti priimant pasiūlymą ar
iniciatyvą, tas pranešimas gali būti atsiimtas bet kuriuo metu iki
Šengeno acquis grindžiamos priemonės priėmimo.

45.   Deklaracija dėl Protokolo dėl į Europos Sąjungos sistemą
integruotos Šengeno acquis 5 straipsnio 2 dalies

Konferencija pareiškia, kad visais atvejais, kai Jungtinė Karalystė arba
Airija nurodo Tarybai, jog ketina nedalyvauti priemonėje, grindžiamoje
dalimi Šengeno acquis, kurią taikant ji dalyvauja, Taryba išsamiai
aptars galimą tos valstybės narės nedalyvavimo toje priemonėje poveikį.
Diskusijos Taryboje turėtų vykti atsižvelgiant į Komisijos pateiktus
nurodymus dėl pasiūlymo ir Šengeno acquis ryšio.

46.   Deklaracija dėl Protokolo dėl į Europos Sąjungos sistemą
integruotos Šengeno acquis 5 straipsnio 3 dalies

Konferencija primena, kad jei Taryba nepriima sprendimo pirmą kartą iš
esmės aptarus klausimą, Komisija gali per 4 mėnesius pateikti iš dalies
pakeistą pasiūlymą pakartotinai iš esmės aptarti Taryboje.

47.   Deklaracija dėl Protokolo dėl į Europos Sąjungos sistemą
integruotos Šengeno acquis 5 straipsnio 3, 4 ir 5 dalių

Konferencija atkreipia dėmesį į tai, kad sąlygose, kurios turi būti
nustatytos Protokolo dėl į Europos Sąjungos sistemą integruotos Šengeno
acquis 5 straipsnio 3, 4 ar 5 dalyje nurodytu sprendimu, gali būti
nustatyta, kad atitinkama valstybė narė prisiima tiesiogines finansines
pasekmes, jei jų būtų, kurios būtinai ir neišvengiamai patiriamos jai
nustojus dalyvauti taikant dalį ar visą acquis, nurodytą pagal minėto
protokolo 4 straipsnį Tarybos priimtame sprendime.

48.   Deklaracija dėl Protokolo dėl Danijos pozicijos

Konferencija pažymi, kad dėl teisės aktų, kuriuos turi priimti Taryba,
viena arba kartu su Europos Parlamentu, ir kuriuose yra Danijai taikomų
nuostatų, taip pat ir Danijai netaikomų nuostatų, kadangi jos priimtos
tuo teisiniu pagrindu, kuriam taikoma Protokolo dėl Danijos pozicijos I
dalis, Danija pareiškia, kad ji nenaudos savo balsavimo teisės tam, kad
trukdytų priimti Danijai netaikomas nuostatas.

Be to, Konferencija pažymi, kad, remdamasi Konferencijos deklaracija dėl
222 straipsnio, Danija pareiškia, kad Danija dalyvauja taikant pagal 222
straipsnį priimtus veiksmus ar teisės aktus laikydamasi Protokolo dėl
Danijos pozicijos I ir II dalių.

49.   Deklaracija dėl Italijos

Konferencija atsižvelgia į tai, kad Protokolas dėl Italijos, pridėtas
prie 1957 m. Europos ekonominės bendrijos steigimo sutarties, su
pakeitimais, padarytais Europos Sąjungos sutartimi, nustato, kad:

„AUKŠTOSIOS SUSITARIANČIOS ŠALYS,

NORĖDAMOS išspręsti tam tikras su Italija susijusias problemas,

SUSITARĖ dėl šių nuostatų, kurios pridedamos prie šios Sutarties:

BENDRIJOS VALSTYBĖS NARĖS

PAŽYMI, kad Italijos Vyriausybė vykdo dešimties metų ekonominės plėtros
programą, skirtą Italijos ekonomikos pusiausvyros sutrikimams ištaisyti,
pirmiausia rūpinantis infrastruktūra mažiau išsivysčiusiuose pietų
Italijos rajonuose ir Italijos salose bei kuriant naujas darbo vietas
nedarbui mažinti.

PRISIMENA, kad šios Italijos Vyriausybės programos principus ir tikslus
svarstė ir patvirtino tarptautinio bendradarbiavimo organizacijos,
kurioms priklauso valstybės narės.

PRIPAŽĮSTA, kad pasiekti Italijos programos tikslus yra jų bendras
interesas.

SUSITARIA, siekdamos padėti Italijos Vyriausybei įvykdyti šį uždavinį,
rekomenduoti Bendrijos institucijoms taikyti visus šioje Sutartyje
numatytus metodus ir procedūras, ypač tinkamai naudoti Europos
investicijų banko ir Europos socialinio fondo išteklius.

MANO, kad Bendrijos institucijos, taikydamos šią Sutartį, turėtų
atsižvelgti į Italijos ekonomikos nuolatines pastangas per ateinančius
metus ir į tai, kad pageidautina vengti pavojingos įtampos, ypač
mokėjimų balansui ar užimtumo lygiui, nes tai gali kelti pavojų šios
Sutarties taikymui Italijai.

PRIPAŽĮSTA, kad taikant 109h ir 109i straipsnius reikės saugotis, kad
priemonės, kurių reikalaujama iš Italijos Vyriausybės, nesutrukdytų jai
užbaigti savo ekonomikos plėtros programą ir pakelti gyventojų gyvenimo
lygį.“

50.   Deklaracija dėl Protokolo dėl pereinamojo laikotarpio nuostatų
10 straipsnio

Konferencija prašo Europos Parlamento, Tarybos ir Komisijos pagal savo
atitinkamą kompetenciją stengtis atitinkamais atvejais ir, jei įmanoma,
per penkerių metų laikotarpį, nurodytą Protokolo dėl pereinamojo
laikotarpio nuostatų 10 straipsnio 3 dalyje, priimti teisės aktus, iš
dalies keičiančius arba pakeičiančius minėto protokolo 10 straipsnio 1
dalyje nurodytus aktus.

C.   VALSTYBIŲ NARIŲ DEKLARACIJOS

51.   Belgijos Karalystės deklaracija dėl nacionalinių parlamentų

Belgija pažymi, kad pagal jos konstitucinę teisę Sąjungos kompetencijai
priklausančioje srityje ne tik Federalinio parlamento atstovų rūmai ir
Senatas, bet ir bendrijų bei regionų parlamentinės asamblėjos veikia
kaip nacionalinės parlamentinės sistemos elementai arba nacionalinio
parlamento rūmai.

52.   Belgijos Karalystės, Bulgarijos Respublikos, Vokietijos
Federacinės Respublikos, Graikijos Respublikos, Ispanijos Karalystės,
Italijos Respublikos, Kipro Respublikos, Lietuvos Respublikos,
Didžiosios Liuksemburgo hercogystės, Vengrijos Respublikos, Maltos
Respublikos, Austrijos Respublikos, Portugalijos Respublikos, Rumunijos,
Slovėnijos Respublikos ir Slovakijos Respublikos deklaracija dėl Europos
Sąjungos simbolių

Belgija, Bulgarija, Vokietija, Graikija, Ispanija, Italija, Kipras,
Lietuva, Liuksemburgas, Vengrija, Malta, Austrija, Portugalija,
Rumunija, Slovėnija ir Slovakija pareiškia, kad vėliava su dvylikos
aukso spalvos žvaigždučių apskritimu mėlyname fone, himnas, kylantis iš
devintosios Liudvigo van Bethoveno simfonijos „Odė džiaugsmui“, šūkis
„Suvienyti įvairovėje“, Europos Sąjungos valiuta euro ir gegužės 9 d. –
Europos diena joms toliau bus bendro piliečių priklausymo Europos
Sąjungai ir jų ryšio su ja simboliai.

53.   Čekijos Respublikos deklaracija dėl Europos Sąjungos pagrindinių
teisių chartijos

	

1.

	

Čekijos Respublika primena, kad Europos Sąjungos pagrindinių teisių
chartijos nuostatos skirtos Europos Sąjungos institucijoms ir įstaigoms
deramai atsižvelgiant į subsidiarumo principą ir Europos Sąjungos bei
jos valstybių narių kompetencijos pasidalijimą, kaip dar kartą
patvirtinta Deklaracijoje (Nr. 18) dėl kompetencijos atskyrimo. Čekijos
Respublika pabrėžia, kad Chartijos nuostatos skirtos valstybėms narėms
tik joms įgyvendinant Sąjungos teisę, o ne joms priimant ir įgyvendinant
nacionalinės teisės aktus nepriklausomai nuo Sąjungos teisės.

	

2.

	

Be to, Čekijos Respublika pabrėžia, kad Chartija neišplečia Sąjungos
teisės taikymo srities ir nenustato Sąjungai naujų galių. Ji nesumažina
nacionalinės teisės taikymo srities ir neapriboja nacionalinės valdžios
institucijų šiuo metu turimų įgaliojimų šioje srityje.

	

3.

	

Čekijos Respublika pabrėžia, kad atsižvelgiant į tai, jog Chartija
pripažįsta pagrindines teises ir principus, kurie kyla iš valstybėms
narėms bendrų konstitucinių tradicijų, minėtos teisės ir principai
turėtų būti aiškinami atsižvelgiant į tas tradicijas.

	

4.

	

Čekijos Respublika taip pat pabrėžia, kad jokia Chartijos nuostata
negali būti aiškinama kaip ribojanti ar kitaip varžanti žmogaus teises
ir pagrindines laisves, kurias atitinkamoje taikymo srityje pripažįsta
Sąjungos teisė ir tarptautiniai susitarimai, kurių Šalys yra Sąjunga
arba visos valstybės narės, įskaitant Europos žmogaus teisių ir
pagrindinių laisvių apsaugos konvenciją, taip pat valstybių narių
konstitucijos.

54.   Vokietijos Federacinės Respublikos, Airijos, Vengrijos
Respublikos, Austrijos Respublikos ir Švedijos Karalystės deklaracija

Vokietija, Airija, Vengrija, Austrija ir Švedija pažymi, kad pagrindinės
Europos atominės energijos bendrijos steigimo sutarties nuostatos nuo
jos įsigaliojimo nebuvo iš esmės pakeistos ir turi būti atnaujintos.
Todėl jos remia sumanymą kuo greičiau sušaukti valstybių narių
vyriausybių atstovų konferenciją.

55.   Ispanijos Karalystės bei Jungtinės Didžiosios Britanijos ir
Šiaurės Airijos Karalystės deklaracija

Sutartys taikomos Gibraltarui, kuris yra Europos teritorija, už kurios
išorės santykius atsako valstybė narė. Tai nereiškia, kad keičiamos
atitinkamos suinteresuotų valstybių narių pozicijos.

56.   Airijos deklaracija dėl Protokolo dėl Jungtinės Karalystės ir
Airijos pozicijos dėl laisvės, saugumo ir teisingumo erdvės 3 straipsnio

Airija patvirtina savo įsipareigojimą dėl Sąjungos kaip laisvės, saugumo
ir teisingumo erdvės, kurioje gerbiamos pagrindinės teisės ir valstybių
narių įvairios teisinės sistemos bei tradicijos, o piliečiams
užtikrinamas aukštas saugumo lygis.

Todėl Airija pareiškia tvirtai ketinanti, jos manymu, didžiausiu įmanomu
mastu pasinaudoti Protokolo dėl Jungtinės Karalystės ir Airijos
pozicijos dėl laisvės, saugumo ir teisingumo erdvės 3 straipsnyje
numatyta teise ir dalyvauti patvirtinant priemones pagal Sutarties dėl
Europos Sąjungos veikimo trečiosios dalies V antraštinę dalį.

Visų pirma ji didžiausiu įmanomu mastu dalyvaus policijos
bendradarbiavimo srities priemonėse.

Be to, Airija primena, kad pagal protokolo 8 straipsnį ji gali Tarybai
raštu pranešti, jog ji nebenori, kad jai būtų taikomos protokolo
nuostatos. Airija ketina peržiūrėti šių priemonių veikimą per trejus
metus nuo Lisabonos sutarties įsigaliojimo.

57.   Italijos Respublikos deklaracija dėl Europos Parlamento sudėties

Italija pažymi, kad pagal Europos Sąjungos sutarties 10 straipsnį ir
14 straipsnį Europos Parlamentą sudaro Sąjungos piliečių atstovai, kai
atstovavimas užtikrinamas mažėjančia proporcingumo tvarka.

Italija taip pat pažymi, kad pagal Europos Sąjungos sutarties 9
straipsnį ir Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 20 straipsnį
Sąjungos pilietis yra kiekvienas asmuo, turintis valstybės narės pilietybę.

Taigi Italija laiko, kad, nepažeidžiant Sprendimo dėl 2009–2014 m.
teisėkūros laikotarpio, visi Europos Vadovų Tarybos priimti sprendimai
Europos Parlamento iniciatyva ir jo pritarimu, nustatantys Europos
Parlamento sudėtį, turi nepažeisti 14 straipsnio 2 dalies pirmojoje
pastraipoje nurodytų principų.

58.   Latvijos Respublikos, Vengrijos Respublikos ir Maltos Respublikos
deklaracija dėl bendros valiutos pavadinimo rašybos Sutartyse

Nepažeidžiant Sutartyse minimo bendros valiutos pavadinimo vienodos
rašybos ant banknotų ir monetų, Latvija, Vengrija ir Malta pareiškia,
kad bendros valiutos pavadinimo rašyba, įskaitant šio pavadinimo
išvestinius žodžius, vartojamus Sutarčių tekste latvių, vengrų ir
maltiečių kalbomis, neturi poveikio esamoms latvių, vengrų ir maltiečių
kalbų taisyklėms.

59.   Nyderlandų Karalystės deklaracija dėl Sutarties dėl Europos
Sąjungos veikimo 312 straipsnio

Nyderlandų Karalystė sutiks su sprendimu, nurodytu Sutarties dėl Europos
Sąjungos veikimo 312 straipsnio 2 dalies antrojoje pastraipoje, jei per
minėtos Sutarties 311 straipsnio trečiojoje pastraipoje nurodyto
sprendimo peržiūrą bus rastas tinkamas sprendimas dėl Nyderlandų
perviršinio neigiamo grynojo mokėjimo pozicijos Sąjungos biudžeto atžvilgiu.

60.   Nyderlandų Karalystės deklaracija dėl Sutarties dėl Europos
Sąjungos veikimo 355 straipsnio

Nyderlandų Karalystė pareiškia, kad sprendimo iniciatyva, kaip nurodyta
355 straipsnio 6 dalyje, kuria siekiama pakeisti Nyderlandų Antilų ir
(arba) Arubos statusą Sąjungos atžvilgiu, bus pateikta tik remiantis
sprendimu, priimtu laikantis Nyderlandų Karalystės statuto.

61.   Lenkijos Respublikos deklaracija dėl Europos Sąjungos pagrindinių
teisių chartijos

Chartija jokiu būdu neturi įtakos valstybių narių teisei leisti teisės
aktus visuomenės moralės, šeimos teisės srityse, taip pat žmogaus orumo
apsaugos ir pagarbos žmogaus fizinei ir moralinei neliečiamybei srityse.

62.   Lenkijos Respublikos deklaracija dėl Protokolo dėl Europos
Sąjungos pagrindinių teisių chartijos taikymo Lenkijos Respublikai ir
Jungtinei Karalystei

Lenkijos Respublika pareiškia, kad, atsižvelgdama į „Solidarumo“
socialinio judėjimo tradicijas ir svarbų jo indėlį kovoje dėl socialinių
ir darbo teisių, ji visiškai gerbia Sąjungos teisėje nustatytas
socialines ir darbo teises, ypač patvirtintas Europos Sąjungos
pagrindinių teisių chartijos IV antraštinėje dalyje.

63.   Jungtinės Didžiosios Britanijos ir Šiaurės Airijos Karalystės
deklaracija dėl termino „piliečiai“ apibrėžimo

Sutarčių ir Europos atominės energijos bendrijos steigimo sutarties
atžvilgiu bei aktuose, kurie yra priimti pagal šias sutartis arba kurių
galiojimą jos pratęsia, Jungtinė Karalystė dar kartą pakartoja savo
deklaraciją dėl termino „piliečiai“ apibrėžimo, kurią ji paskelbė
1982 m. gruodžio 31 d., išskyrus tai, kad nurodyti „Britanijos
priklausomų teritorijų piliečiai“ yra „Britanijos užjūrio teritorijų
piliečiai“.

64.   Jungtinės Didžiosios Britanijos ir Šiaurės Airijos Karalystės
deklaracija dėl teisės balsuoti rinkimuose į Europos Parlamentą

Jungtinė Karalystė pažymi, kad Europos Sąjungos sutarties 14 straipsnis
ir kitos Sutarčių nuostatos nėra skirtos tam, kad pakeistų teisės
balsuoti rinkimuose į Europos Parlamentą pagrindus.

65.   Jungtinės Didžiosios Britanijos ir Šiaurės Airijos Karalystės
deklaracija dėl Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 75 straipsnio

Jungtinė Karalystė visiškai pritaria tvirtiems veiksmams patvirtinant
finansines sankcijas, skirtas terorizmo ir susijusios veiklos
prevencijai ir kovai su jais. Todėl Jungtinė Karalystė pareiškia, kad
ketina pasinaudoti Protokolo dėl Jungtinės Karalystės ir Airijos
pozicijos dėl laisvės, saugumo ir teisingumo erdvės 3 straipsnyje
numatyta teise, kad dalyvautų priimant visus pasiūlymus, pateiktus pagal
Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 75 straipsnį.

------------------------------------------------------------------------
------------------------------------------------------------------------

ATITIKTIES LENTELĖS (1) <#ntr1-C_2016202LT.01036101-E0001>

Europos Sąjungos sutartis

Buvusioji Europos Sąjungos sutarties numeracija

	

Naujoji Europos Sąjungos sutarties numeracija

I ANTRAŠTINĖ DALIS – BENDROSIOS NUOSTATOS

	

I ANTRAŠTINĖ DALIS – BENDROSIOS NUOSTATOS

1 straipsnis

	

1 straipsnis

 

	

2 straipsnis

2 straipsnis

	

3 straipsnis

3 straipsnis (panaikintas) (2) <#ntr2-C_2016202LT.01036101-E0002>

	

 

 

	

4 straipsnis

 

	

5 straipsnis (3) <#ntr3-C_2016202LT.01036101-E0003>

4 straipsnis (panaikintas) (4) <#ntr4-C_2016202LT.01036101-E0004>

	

 

5 straipsnis (panaikintas) (5) <#ntr5-C_2016202LT.01036101-E0005>

	

 

6 straipsnis

	

6 straipsnis

7 straipsnis

	

7 straipsnis

 

	

8 straipsnis

II ANTRAŠTINĖ DALIS – EUROPOS EKONOMINĖS BENDRIJOS STEIGIMO SUTARTIES
ATSIŽVELGIANT Į EUROPOS BENDRIJOS ĮSTEIGIMĄ PAKEITIMAI

	

II ANTRAŠTINĖ DALIS – NUOSTATOS DĖL DEMOKRATIJOS PRINCIPŲ

8 straipsnis (pakeistas) (6) <#ntr6-C_2016202LT.01036101-E0006>

	

9 straipsnis

 

	

10 (7) <#ntr7-C_2016202LT.01036101-E0007> straipsnis

 

	

11 straipsnis

 

	

12 straipsnis

III ANTRAŠTINĖ DALIS – EUROPOS ANGLIŲ IR PLIENO BENDRIJOS STEIGIMO
SUTARTIES PAKEITIMAI

	

III ANTRAŠTINĖ DALIS – NUOSTATOS DĖL INSTITUCIJŲ

9 straipsnis (panaikintas) (8) <#ntr8-C_2016202LT.01036101-E0008>

	

13 straipsnis

 

	

14 straipsnis (9) <#ntr9-C_2016202LT.01036101-E0009>

 

	

15 straipsnis (10) <#ntr10-C_2016202LT.01036101-E0010>

 

	

16 straipsnis (11) <#ntr11-C_2016202LT.01036101-E0011>

 

	

17 straipsnis (12) <#ntr12-C_2016202LT.01036101-E0012>

 

	

18 straipsnis

 

	

19 straipsnis (13) <#ntr13-C_2016202LT.01036101-E0013>

IV ANTRAŠTINĖ DALIS – EUROPOS ATOMINĖS ENERGIJOS BENDRIJOS STEIGIMO
SUTARTIES PAKEITIMAI

	

IV ANTRAŠTINĖ DALIS – NUOSTATOS DĖL TVIRTESNIO BENDRADARBIAVIMO

10 straipsnis (panaikintas) (14) <#ntr14-C_2016202LT.01036101-E0014>

27a–27e straipsniai (pakeisti)

40–40b straipsniai (pakeisti)

43–45 (pakeisti)

	

20 straipsnis (15) <#ntr15-C_2016202LT.01036101-E0015>

V ANTRAŠTINĖ DALIS – NUOSTATOS DĖL BENDROS UŽSIENIO IR SAUGUMO POLITIKOS

	

V ANTRAŠTINĖ DALIS – BENDROSIOS NUOSTATOS, SUSIJUSIOS SU SĄJUNGOS IŠORĖS
VEIKSMAIS, IR KONKREČIOS NUOSTATOS, SUSIJUSIOS SU BENDRA UŽSIENIO IR
SAUGUMO POLITIKA

 

	

1 skyrius – Bendrosios nuostatos dėl Sąjungos išorės veiksmų

 

	

21 straipsnis

 

	

22 straipsnis

 

	

2 skyrius – Konkrečios nuostatos dėl bendros užsienio ir saugumo politikos

 

	

1 skirsnis – Bendrosios nuostatos

 

	

23 straipsnis

11 straipsnis

	

24 straipsnis

12 straipsnis

	

25 straipsnis

13 straipsnis

	

26 straipsnis

 

	

27 straipsnis

14 straipsnis

	

28 straipsnis

15 straipsnis

	

29 straipsnis

22 straipsnis (perkeltas)

	

30 straipsnis

23 straipsnis (perkeltas)

	

31 straipsnis

16 straipsnis

	

32 straipsnis

17 straipsnis (perkeltas)

	

42 straipsnis

18 straipsnis

	

33 straipsnis

19 straipsnis

	

34 straipsnis

20 straipsnis

	

35 straipsnis

21 straipsnis

	

36 straipsnis

22 straipsnis (perkeltas)

	

30 straipsnis

23 straipsnis (perkeltas)

	

31 straipsnis

24 straipsnis

	

37 straipsnis

25 straipsnis

	

38 straipsnis

 

	

39 straipsnis

47 straipsnis (pakeistas)

	

40 straipsnis

26 straipsnis (panaikintas)

	

 

27 straipsnis (panaikintas)

	

 

27a straipsnis (pakeistas) (16) <#ntr16-C_2016202LT.01036101-E0016>

	

20 straipsnis

27b straipsnis (pakeistas) (16) <#ntr16-C_2016202LT.01036101-E0016>

	

20 straipsnis

27c straipsnis (pakeistas) (16) <#ntr16-C_2016202LT.01036101-E0016>

	

20 straipsnis

27d straipsnis (pakeistas) (16) <#ntr16-C_2016202LT.01036101-E0016>

	

20 straipsnis

27e straipsnis (pakeistas) (16) <#ntr16-C_2016202LT.01036101-E0016>

	

20 straipsnis

28 straipsnis

	

41 straipsnis

 

	

2 skirsnis – Nuostatos dėl bendros saugumo ir gynybos politikos

17 straipsnis (perkeltas)

	

42 straipsnis

 

	

43 straipsnis

 

	

44 straipsnis

 

	

45 straipsnis

 

	

46 straipsnis

VI ANTRAŠTINĖ DALIS –POLICIJOS IR TEISMINIO BENDRADARBIAVIMO
BAUDŽIAMOSIOSE BYLOSE NUOSTATOS (panaikintas) (17)
<#ntr17-C_2016202LT.01036101-E0017>

	

 

29 straipsnis (pakeistas) (18) <#ntr18-C_2016202LT.01036101-E0018>

	

 

30 straipsnis (pakeistas) (19) <#ntr19-C_2016202LT.01036101-E0019>

	

 

31 straipsnis (pakeistas) (20) <#ntr20-C_2016202LT.01036101-E0020>

	

 

32 straipsnis (pakeistas) (21) <#ntr21-C_2016202LT.01036101-E0021>

	

 

33 straipsnis (pakeistas) (22) <#ntr22-C_2016202LT.01036101-E0022>

	

 

34 straipsnis (panaikintas)

	

 

35 straipsnis (panaikintas)

	

 

36 straipsnis (pakeistas) (23) <#ntr23-C_2016202LT.01036101-E0023>

	

 

37 straipsnis (panaikintas)

	

 

38 straipsnis (panaikintas)

	

 

39 straipsnis (panaikintas)

	

 

40 straipsnis (pakeistas) (24) <#ntr24-C_2016202LT.01036101-E0024>

	

20 straipsnis

40a straipsnis (pakeistas) (24) <#ntr24-C_2016202LT.01036101-E0024>

	

20 straipsnis

40b straipsnis (pakeistas) (24) <#ntr24-C_2016202LT.01036101-E0024>

	

20 straipsnis

41 straipsnis (panaikintas)

	

 

42 straipsnis (panaikintas)

	

 

VII ANTRAŠTINĖ DALIS –TVIRTESNIO BENDRADARBIAVIMO NUOSTATOS
(pakeista) (25) <#ntr25-C_2016202LT.01036101-E0025>

	

IV ANTRAŠTINĖ DALIS – TVIRTESNIO BENDRADARBIAVIMO NUOSTATOS

43 straipsnis (pakeistas) (25) <#ntr25-C_2016202LT.01036101-E0025>

	

20 straipsnis

43a straipsnis (pakeistas) (25) <#ntr25-C_2016202LT.01036101-E0025>

	

20 straipsnis

43b straipsnis (pakeistas) (25) <#ntr25-C_2016202LT.01036101-E0025>

	

20 straipsnis

44 straipsnis (pakeistas) (25) <#ntr25-C_2016202LT.01036101-E0025>

	

20 straipsnis

44a straipsnis (pakeistas) (25) <#ntr25-C_2016202LT.01036101-E0025>

	

20 straipsnis

45 straipsnis (pakeistas) (25) <#ntr25-C_2016202LT.01036101-E0025>

	

20 straipsnis

VIII ANTRAŠTINĖ DALIS – BAIGIAMOSIOS NUOSTATOS

	

VI ANTRAŠTINĖ DALIS – BAIGIAMOSIOS NUOSTATOS

46 straipsnis (panaikintas)

	

 

 

	

47 straipsnis

47 straipsnis (pakeistas)

	

40 straipsnis

48 straipsnis

	

48 straipsnis

49 straipsnis

	

49 straipsnis

 

	

50 straipsnis

 

	

51 straipsnis

 

	

52 straipsnis

50 straipsnis (panaikintas)

	

 

51 straipsnis

	

53 straipsnis

52 straipsnis

	

54 straipsnis

53 straipsnis

	

55 straipsnis


Sutartis dėl Europos Sąjungos veikimo

Buvusioji Europos bendrijos steigimo sutarties numeracija

	

Nauja Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo numeracija

PIRMOJI DALIS – PRINCIPAI

	

PIRMOJI DALIS – PRINCIPAI

1 straipsnis (panaikintas)

	

 

 

	

1 straipsnis

2 straipsnis (panaikintas) (26) <#ntr26-C_2016202LT.01036101-E0026>

	

 

 

	

I antraštinė dalis – Sąjungos kompetencijos kategorijos ir sritys

 

	

2 straipsnis

 

	

3 straipsnis

 

	

4 straipsnis

 

	

5 straipsnis

 

	

6 straipsnis

 

	

II antraštinė dalis – Bendrai taikomos nuostatos

 

	

7 straipsnis

3 straipsnio 1dalis (panaikinta) (27) <#ntr27-C_2016202LT.01036101-E0027>

	

 

3 straipsnio 2 dalis

	

8 straipsnis

4 straipsnis (perkeltas)

	

119 straipsnis

5 straipsnis (panaikintas) (28) <#ntr28-C_2016202LT.01036101-E0028>

	

 

 

	

9 straipsnis

 

	

10 straipsnis

6 straipsnis

	

11 straipsnis

153 straipsnio 2 dalis (perkelta)

	

12 straipsnis

 

	

13 straipsnis (29) <#ntr29-C_2016202LT.01036101-E0029>

7 straipsnis (panaikintas) (30) <#ntr30-C_2016202LT.01036101-E0030>

	

 

8 straipsnis (panaikintas) (31) <#ntr31-C_2016202LT.01036101-E0031>

	

 

9 straipsnis (panaikintas)

	

 

10 straipsnis (panaikintas) (32) <#ntr32-C_2016202LT.01036101-E0032>

	

 

11 straipsnis (pakeistas) (33) <#ntr33-C_2016202LT.01036101-E0033>

	

326–334 straipsniai

11a straipsnis (pakeistas) (33) <#ntr33-C_2016202LT.01036101-E0033>

	

326–334 straipsniai

12 straipsnis (perkeltas)

	

18 straipsnis

13 straipsnis (perkeltas)

	

19 straipsnis

14 straipsnis (perkeltas)

	

26 straipsnis

15 straipsnis (perkeltas)

	

27 straipsnis

16 straipsnis

	

14 straipsnis

255 straipsnis (perkeltas)

	

15 straipsnis

286 straipsnis (pakeistas)

	

16 straipsnis

 

	

17 straipsnis

ANTROJI DALIS – SĄJUNGOS PILIETYBĖ

	

ANTROJI DALIS – NEDISKRIMINAVIMAS IR SĄJUNGOS PILIETYBĖ

12 straipsnis (perkeltas)

	

18 straipsnis

13 straipsnis (perkeltas)

	

19 straipsnis

17 straipsnis

	

20 straipsnis

18 straipsnis

	

21 straipsnis

19 straipsnis

	

22 straipsnis

20 straipsnis

	

23 straipsnis

21 straipsnis

	

24 straipsnis

22 straipsnis

	

25 straipsnis

TREČIOJI DALIS – BENDRIJOS POLITIKOS SRITYS

	

TREČIOJI DALIS – SĄJUNGOS POLITIKOS SRITYS IR VIDAUS VEIKSMAI

 

	

I antraštinė dalis – Vidaus rinka

14 straipsnis (perkeltas)

	

26 straipsnis

15 straipsnis (perkeltas)

	

27 straipsnis

I antraštinė dalis – Laisvas prekių judėjimas

	

II antraštinė dalis – Laisvas prekių judėjimas

23 straipsnis

	

28 straipsnis

24 straipsnis

	

29 straipsnis

1 skyrius – Muitų sąjunga

	

1 skyrius – Muitų sąjunga

25 straipsnis

	

30 straipsnis

26 straipsnis

	

31 straipsnis

27 straipsnis

	

32 straipsnis

Trečiosios dalies X antraštinė dalis Muitinių bendradarbiavimas (perkelta)

	

2 skirsnis – Muitų sąjunga

135 straipsnis (perkeltas)

	

33 straipsnis

2 skyrius – Kiekybinių apribojimų tarp valstybių narių uždraudimas

	

2 skyrius – Kiekybinių apribojimų tarp valstybių narių uždraudimas

28 straipsnis

	

34 straipsnis

29 straipsnis

	

35 straipsnis

30 straipsnis

	

36 straipsnis

31 straipsnis

	

37 straipsnis

II antraštinė dalis – Žemės ūkis

	

III antraštinė dalis – Žemės ūkis ir žuvininkystė

32 straipsnis

	

38 straipsnis

33 straipsnis

	

39 straipsnis

34 straipsnis

	

40 straipsnis

35 straipsnis

	

41 straipsnis

36 straipsnis

	

42 straipsnis

37 straipsnis

	

43 straipsnis

38 straipsnis

	

44 straipsnis

III antraštinė dalis – Laisvas asmenų, paslaugų ir kapitalo judėjimas

	

IV antraštinė dalis – Laisvas asmenų, paslaugų ir kapitalo judėjimas

1 skyrius – Darbuotojai

	

1 skyrius – Darbuotojai

39 straipsnis

	

45 straipsnis

40 straipsnis

	

46 straipsnis

41 straipsnis

	

47 straipsnis

42 straipsnis

	

48 straipsnis

2 skyrius – Įsteigimo teisė

	

2 skyrius – Įsteigimo teisė

43 straipsnis

	

49 straipsnis

44 straipsnis

	

50 straipsnis

45 straipsnis

	

51 straipsnis

46 straipsnis

	

52 straipsnis

47 straipsnis

	

53 straipsnis

48 straipsnis

	

54 straipsnis

294 straipsnis (perkeltas)

	

55 straipsnis

3 skyrius – Paslaugos

	

3 skyrius – Paslaugos

49 straipsnis

	

56 straipsnis

50 straipsnis

	

57 straipsnis

51 straipsnis

	

58 straipsnis

52 straipsnis

	

59 straipsnis

53 straipsnis

	

60 straipsnis

54 straipsnis

	

61 straipsnis

55 straipsnis

	

62 straipsnis

4 skyrius – Kapitalas ir mokėjimai

	

4 skyrius – Kapitalas ir mokėjimai

56 straipsnis

	

63 straipsnis

57 straipsnis

	

64 straipsnis

58 straipsnis

	

65 straipsnis

59 straipsnis

	

66 straipsnis

60 straipsnis (perkeltas)

	

75 straipsnis

IV antraštinė dalis – Vizų, prieglobsčio, imigracijos ir kitos su laisvu
asmenų judėjimu susijusios politikos sritys

	

V antraštinė dalis – Laisvės, saugumo ir teisingumo erdvė

 

	

1 skyrius – Bendrosios nuostatos

61 straipsnis

	

67 straipsnis (34) <#ntr34-C_2016202LT.01036101-E0034>

 

	

68 straipsnis

 

	

69 straipsnis

 

	

70 straipsnis

 

	

71 straipsnis (35) <#ntr35-C_2016202LT.01036101-E0035>

64 straipsnio 1 dalis (perkelta)

	

72 straipsnis (36) <#ntr36-C_2016202LT.01036101-E0036>

 

	

73 straipsnis

66 straipsnis (perkeltas)

	

74 straipsnis

60 straipsnis (pakeistas)

	

75 straipsnis

 

	

76 straipsnis

 

	

2 skyrius – Sienų kontrolės, prieglobsčio ir imigracijos politika

62 straipsnis

	

77 straipsnis

63 straipsnio 1 ir 2 punktai ir 64 straipsnio 2 dalis (37)
<#ntr37-C_2016202LT.01036101-E0037>

	

78 straipsnis

63 straipsnio 3 ir 4 punktai

	

79 straipsnis

 

	

80 straipsnis

64 straipsnio 1 dalis (pakeista)

	

72 straipsnis

 

	

3 skyrius – Teisminis bendradarbiavimas civilinėse bylose

65 straipsnis

	

81 straipsnis

66 straipsnis (pakeistas)

	

74 straipsnis

67 straipsnis (panaikintas)

	

 

68 straipsnis (panaikintas)

	

 

69 straipsnis (panaikintas)

	

 

 

	

4 skyrius – Teisminis bendradarbiavimas baudžiamosiose bylose

 

	

82 straipsnis (38) <#ntr38-C_2016202LT.01036101-E0038>

 

	

83 straipsnis (38) <#ntr38-C_2016202LT.01036101-E0038>

 

	

84 straipsnis

 

	

85 straipsnis (38) <#ntr38-C_2016202LT.01036101-E0038>

 

	

86 straipsnis

 

	

5 skyrius – Policijos bendradarbiavimas

 

	

87 straipsnis (39) <#ntr39-C_2016202LT.01036101-E0039>

 

	

88 straipsnis (39) <#ntr39-C_2016202LT.01036101-E0039>

 

	

89 straipsnis (40) <#ntr40-C_2016202LT.01036101-E0040>

V antraštinė dalis – Transportas

	

VI antraštinė dalis – Transportas

70 straipsnis

	

90 straipsnis

71 straipsnis

	

91 straipsnis

72 straipsnis

	

92 straipsnis

73 straipsnis

	

93 straipsnis

74 straipsnis

	

94 straipsnis

75 straipsnis

	

95 straipsnis

76 straipsnis

	

96 straipsnis

77 straipsnis

	

97 straipsnis

78 straipsnis

	

98 straipsnis

79 straipsnis

	

99 straipsnis

80 straipsnis

	

100 straipsnis

VI antraštinė dalis – Konkurencijos, mokesčių ir teisės aktų derinimo
bendrosios taisyklės

	

VII antraštinė dalis – Konkurencijos, mokesčių ir teisės aktų derinimo
bendrosios taisyklės

1 skyrius – Konkurencijos taisyklės

	

1 skyrius – Konkurencijos taisyklės

1 skirsnis – Įmonėms taikomos taisyklės

	

1 skirsnis – Įmonėms taikomos taisyklės

81 straipsnis

	

101 straipsnis

82 straipsnis

	

102 straipsnis

83 straipsnis

	

103 straipsnis

84 straipsnis

	

104 straipsnis

85 straipsnis

	

105 straipsnis

86 straipsnis

	

106 straipsnis

2 skirsnis – Valstybių teikiama pagalba

	

2 skirsnis – Valstybių teikiama pagalba

87 straipsnis

	

107 straipsnis

88 straipsnis

	

108 straipsnis

89 straipsnis

	

109 straipsnis

2 skyrius – Mokesčių nuostatos

	

2 skyrius – Mokesčių nuostatos

90 straipsnis

	

110 straipsnis

91 straipsnis

	

111 straipsnis

92 straipsnis

	

112 straipsnis

93 straipsnis

	

113 straipsnis

3 skyrius – Teisės aktų suderinimas

	

3 skyrius – Teisės aktų suderinimas

95 straipsnis (perkeltas)

	

114 straipsnis

94 straipsnis (perkeltas)

	

115 straipsnis

96 straipsnis

	

116 straipsnis

97 straipsnis

	

117 straipsnis

 

	

118 straipsnis

VII antraštinė dalis – Ekonominė ir pinigų politika

	

VIII antraštinė dalis – Ekonominė ir pinigų politika

4 straipsnis (perkeltas)

	

119 straipsnis

1 skyrius – Ekonominė politika

	

1 skyrius – Ekonominė politika

98 straipsnis

	

120 straipsnis

99 straipsnis

	

121 straipsnis

100 straipsnis

	

122 straipsnis

101 straipsnis

	

123 straipsnis

102 straipsnis

	

124 straipsnis

103 straipsnis

	

125 straipsnis

104 straipsnis

	

126 straipsnis

2 skyrius – Pinigų politika

	

2 skyrius – Pinigų politika

105 straipsnis

	

127 straipsnis

106 straipsnis

	

128 straipsnis

107 straipsnis

	

129 straipsnis

108 straipsnis

	

130 straipsnis

109 straipsnis

	

131 straipsnis

110 straipsnis

	

132 straipsnis

111 straipsnio 1–3 ir 5 dalys (perkeltos)

	

219 straipsnis

111 straipsnio 4 dalis (perkelta)

	

138 straipsnis

 

	

133 straipsnis

3 skyrius – Institucijų nuostatos

	

3 skyrius – Institucijų nuostatos

112 straipsnis (perkeltas)

	

283 straipsnis

113 straipsnis (perkeltas)

	

284 straipsnis

114 straipsnis

	

134 straipsnis

115 straipsnis

	

135 straipsnis

 

	

4 skyrius – Specialios nuostatos valstybėms narėms, kurių valiuta yra euro

 

	

136 straipsnis

 

	

137 straipsnis

111 straipsnio 4 dalis (perkelta)

	

138 straipsnis

4 skyrius – Pereinamojo laikotarpio nuostatos

	

5 skyrius – Pereinamojo laikotarpio nuostatos

116 straipsnis (panaikintas)

	

 

 

	

139 straipsnis

117 straipsnio 1, 2 dalies šešta įtrauka ir 3–9 dalys (panaikintos)

	

 

117 straipsnio 2 dalies penkios pirmosios įtraukos (perkeltos)

	

141 straipsnio 2 dalis

121 straipsnio 1 dalis (perkelta)

122 straipsnio 2 dalies antras sakinys (perkeltas)

123 straipsnio 5 dalis (perkeltas)

	

140 straipsnis (41) <#ntr41-C_2016202LT.01036101-E0041>

118 straipsnis (panaikintas)

	

 

123 straipsnio 3 dalis (perkeltas)

117 straipsnio 2 dalies penkios pirmosios įtraukos (perkeltos)

	

141 straipsnis (42) <#ntr42-C_2016202LT.01036101-E0042>

124 straipsnio 1 dalis (perkelta)

	

142 straipsnis

119 straipsnis

	

143 straipsnis

120 straipsnis

	

144 straipsnis

121 straipsnio 1 dalis (perkelta)

	

140 straipsnio 1 dalis

121 straipsnio 2–4 dalys (panaikintos)

	

 

122 straipsnio 1, 2 dalys, pirmas sakinys, 3, 4, 5 ir 6 dalys (panaikintos)

	

 

122 straipsnio 2 dalis, antras sakinys (perkeltas)

	

140 straipsnio 2 dalies pirmoji pastraipa

123 straipsnio 1, 2 ir 4 dalys (panaikintos)

	

 

123 straipsnio 3 dalis (perkelta)

	

141 straipsnio 1 dalis

123 straipsnio 5 dalis (perkelta)

	

140 straipsnio 3 dalis

124 straipsnio 1 dalis (perkelta)

	

142 straipsnis

124 straipsnio 2 dalis (panaikinta)

	

 

VIII antraštinė dalis – Užimtumas

	

IX antraštinė dalis – Užimtumas

125 straipsnis

	

145 straipsnis

126 straipsnis

	

146 straipsnis

127 straipsnis

	

147 straipsnis

128 straipsnis

	

148 straipsnis

129 straipsnis

	

149 straipsnis

130 straipsnis

	

150 straipsnis

IX antraštinė dalis – Bendra prekybos politika (perkeltas)

	

Penktosios dalies II antraštinė dalis – Bendra prekybos politika

131 straipsnis (perkeltas)

	

206 straipsnis

132 straipsnis (panaikintas)

	

 

133 straipsnis (perkeltas)

	

207 straipsnis

134 straipsnis (panaikintas)

	

 

X antraštinė dalis – Muitinių bendradarbiavimas (perkeltas)

	

Trečiosios dalies II antraštinės dalies 2 skyrius – Muitinių
bendradarbiavimas

135 straipsnis (perkeltas)

	

33 straipsnis

XI antraštinė dalis – Socialinė politika, švietimas, profesinis mokymas
ir jaunimas

	

X antraštinė dalis – Socialinė politika

1 skyrius – Socialinės nuostatos (panaikintas)

	

 

136 straipsnis

	

151 straipsnis

 

	

152 straipsnis

137 straipsnis

	

153 straipsnis

138 straipsnis

	

154 straipsnis

139 straipsnis

	

155 straipsnis

140 straipsnis

	

156 straipsnis

141 straipsnis

	

157 straipsnis

142 straipsnis

	

158 straipsnis

143 straipsnis

	

159 straipsnis

144 straipsnis

	

160 straipsnis

145 straipsnis

	

161 straipsnis

2 skyrius – Europos socialinis fondas

	

XI antraštinė dalis – Europos socialinis fondas

146 straipsnis

	

162 straipsnis

147 straipsnis

	

163 straipsnis

148 straipsnis

	

164 straipsnis

3 skyrius – Švietimas, profesinis mokymas ir jaunimas

	

XII antraštinė dalis – Švietimas, profesinis rengimas, jaunimas ir sportas

149 straipsnis

	

165 straipsnis

150 straipsnis

	

166 straipsnis

XII antraštinė dalis – Kultūra

	

XIII antraštinė dalis – Kultūra

151 straipsnis

	

167 straipsnis

XIII antraštinė dalis –Visuomenės sveikata

	

XIV antraštinė dalis – Visuomenės sveikata

152 straipsnis

	

168 straipsnis

XIV antraštinė dalis – Vartotojų apsauga

	

XV antraštinė dalis – Vartotojų apsauga

153 straipsnio 1, 3, 4 ir 5 dalys

	

169 straipsnis

153 straipsnio 2 dalis (perkelta)

	

12 straipsnis

XV antraštinė dalis – Transeuropiniai tinklai

	

XVI antraštinė dalis – Transeuropiniai tinklai

154 straipsnis

	

170 straipsnis

155 straipsnis

	

171 straipsnis

156 straipsnis

	

172 straipsnis

XVI antraštinė dalis – Pramonė

	

XVII antraštinė dalis – Pramonė

157 straipsnis

	

173 straipsnis

XVII antraštinė dalis – Ekonominė ir socialinė sanglauda

	

XVIII antraštinė dalis – Ekonominė, socialinė ir teritorinė sanglauda

158 straipsnis

	

174 straipsnis

159 straipsnis

	

175 straipsnis

160 straipsnis

	

176 straipsnis

161 straipsnis

	

177 straipsnis

162 straipsnis

	

178 straipsnis

XVIII antraštinė dalis – Moksliniai tyrimai ir technologijų plėtra

	

XIX antraštinė dalis – Moksliniai tyrimai ir technologijų plėtra

163 straipsnis

	

179 straipsnis

164 straipsnis

	

180 straipsnis

165 straipsnis

	

181 straipsnis

166 straipsnis

	

182 straipsnis

167 straipsnis

	

183 straipsnis

168 straipsnis

	

184 straipsnis

169 straipsnis

	

185 straipsnis

170 straipsnis

	

186 straipsnis

171 straipsnis

	

187 straipsnis

172 straipsnis

	

188 straipsnis

 

	

189 straipsnis

173 straipsnis

	

190 straipsnis

XIX antraštinė dalis – Aplinka

	

XX antraštinė dalis – Aplinka

174 straipsnis

	

191 straipsnis

175 straipsnis

	

192 straipsnis

176 straipsnis

	

193 straipsnis

 

	

XXI antraštinė dalis – Energetika

 

	

194 straipsnis

 

	

XXII antraštinė dalis – Turizmas

 

	

195 straipsnis

 

	

XXIII antraštinė dalis – Civilinė sauga

 

	

196 straipsnis

 

	

XXIV antraštinė dalis – Administracinis bendradarbiavimas

 

	

197 straipsnis

XX antraštinė dalis – Bendradarbiavimas vystymosi labui (perkeltas)

	

Penktosios dalies III antraštinės dalies 1 skyrius – Bendradarbiavimas
vystymosi labui

177 straipsnis (perkeltas)

	

208 straipsnis

178 straipsnis (panaikintas) (43) <#ntr43-C_2016202LT.01036101-E0043>

	

 

179 straipsnis (perkeltas)

	

209 straipsnis

180 straipsnis (perkeltas)

	

210 straipsnis

181 straipsnis (perkeltas)

	

211 straipsnis

XXI antraštinė dalis – Ekonominis, finansinis ir techninis
bendradarbiavimas su trečiosiomis šalimis (perkeltas)

	

Penktosios dalies III antraštinės dalies 2 skyrius – Ekonominis,
finansinis ir techninis bendradarbiavimas su trečiosiomis šalimis

181a straipsnis (perkeltas)

	

212 straipsnis

KETVIRTOJI DALIS – ASOCIACIJA SU UŽJŪRIO ŠALIMIS IR TERITORIJOMIS

	

KETVIRTOJI DALIS – ASOCIACIJA SU UŽJŪRIO ŠALIMIS IR TERITORIJOMIS

182 straipsnis

	

198 straipsnis

183 straipsnis

	

199 straipsnis

184 straipsnis

	

200 straipsnis

185 straipsnis

	

201 straipsnis

186 straipsnis

	

202 straipsnis

187 straipsnis

	

203 straipsnis

188 straipsnis

	

204 straipsnis

 

	

PENKTOJI DALIS – SĄJUNGOS IŠORĖS VEIKSMAI

 

	

I antraštinė dalis – Bendrosios nuostatos dėl Sąjungos išorės veiksmų

 

	

205 straipsnis

Trečiosios dalies IX antraštinė dalis – Bendra prekybos politika (perkeltas)

	

II antraštinė dalis – Bendra prekybos politika

131 straipsnis (perkeltas)

	

206 straipsnis

133 straipsnis (perkeltas)

	

207 straipsnis

 

	

III antraštinė dalis – Bendradarbiavimas su trečiosiomis šalimis ir
humanitarinė pagalba

Trečiosios dalies XX antraštinė dalis – Bendradarbiavimas vystymosi
labui (perkeltas)

	

1 skyrius – Bendradarbiavimas vystymosi labui

177 straipsnis (perkeltas)

	

208 straipsnis (44) <#ntr44-C_2016202LT.01036101-E0044>

179 straipsnis (perkeltas)

	

209 straipsnis

180 straipsnis (perkeltas)

	

210 straipsnis

181 straipsnis (perkeltas)

	

211 straipsnis

Trečiosios dalies XXI antraštinė dalis – Ekonominis, finansinis ir
techninis bendradarbiavimas su trečiosiomis šalimis (perkeltas)

	

2 skyrius – Ekonominis, finansinis ir techninis bendradarbiavimas su
trečiosiomis šalimis

181a straipsnis (perkeltas)

	

212 straipsnis

 

	

213 straipsnis

 

	

3 skyrius – Humanitarinė pagalba

 

	

214 straipsnis

 

	

IV antraštinė dalis – Ribojančios priemonės

301 straipsnis (pakeistas)

	

215 straipsnis

 

	

V antraštinė dalis – Tarptautiniai susitarimai

 

	

216 straipsnis

310 straipsnis (perkeltas)

	

217 straipsnis

300 straipsnis (pakeistas)

	

218 straipsnis

111 straipsnio 1–3 ir 5 dalys (perkeltos)

	

219 straipsnis

 

	

VI antraštinė dalis – Sąjungos santykiai su tarptautinėmis
organizacijomis ir trečiosiomis šalimis bei Sąjungos delegacijos

302–304 straipsniai (pakeisti)

	

220 straipsnis

 

	

221 straipsnis

 

	

VII antraštinė dalis – Solidarumo sąlyga

 

	

222 straipsnis

PENKTOJI DALIS – BENDRIJOS INSTITUCIJOS

	

ŠEŠTOJI DALIS– INSTITUCINĖS IR FINANSINĖS NUOSTATOS

I antraštinė dalis – Institucijas reglamentuojančios nuostatos

	

I antraštinė dalis – Institucinės nuostatos

1 skyrius – Institucijos

	

1 skyrius – Institucijos

1 skirsnis – Europos Parlamentas

	

1 skirsnis – Europos Parlamentas

189 straipsnis (panaikintas) (45) <#ntr45-C_2016202LT.01036101-E0045>

	

 

190 straipsnio 1–3 dalys (panaikintos) (46)
<#ntr46-C_2016202LT.01036101-E0046>

	

 

190 straipsnio 4 ir 5 dalys

	

223 straipsnis

191 straipsnio pirmoji pastraipa (panaikinta) (47)
<#ntr47-C_2016202LT.01036101-E0047>

	

 

191 straipsnio antroji pastraipa

	

224 straipsnis

192 straipsnio pirmoji pastraipa (panaikinta) (48)
<#ntr48-C_2016202LT.01036101-E0048>

	

 

192 straipsnio antroji pastraipa

	

225 straipsnis

193 straipsnis

	

226 straipsnis

194 straipsnis

	

227 straipsnis

195 straipsnis

	

228 straipsnis

196 straipsnis

	

229 straipsnis

197 straipsnio pirmoji pastraipa (panaikinta) (49)
<#ntr49-C_2016202LT.01036101-E0049>

	

 

197 straipsnio antroji, trečioji ir ketvirtoji pastraipos

	

230 straipsnis

198 straipsnis

	

231 straipsnis

199 straipsnis

	

232 straipsnis

200 straipsnis

	

233 straipsnis

201 straipsnis

	

234 straipsnis

 

	

2 skirsnis – Europos Vadovų Taryba

 

	

235 straipsnis

 

	

236 straipsnis

2 skirsnis –Taryba

	

3 skirsnis – Taryba

202 straipsnis (panaikintas) (50) <#ntr50-C_2016202LT.01036101-E0050>

	

 

203 straipsnis (panaikintas) (51) <#ntr51-C_2016202LT.01036101-E0051>

	

 

204 straipsnis

	

237 straipsnis

205 straipsnio 2 ir 4 dalys (panaikintos) (52)
<#ntr52-C_2016202LT.01036101-E0052>

	

 

205 straipsnio 1 ir 3 dalys

	

238 straipsnis

206 straipsnis

	

239 straipsnis

207 straipsnis

	

240 straipsnis

208 straipsnis

	

241 straipsnis

209 straipsnis

	

242 straipsnis

210 straipsnis

	

243 straipsnis

3 skirsnis – Komisija

	

4 skirsnis – Komisija

211 straipsnis (panaikintas) (53) <#ntr53-C_2016202LT.01036101-E0053>

	

 

 

	

244 straipsnis

212 straipsnis (perkeltas)

	

249 straipsnio 2 dalis

213 straipsnis

	

245 straipsnis

214 straipsnis (panaikintas) (54) <#ntr54-C_2016202LT.01036101-E0054>

	

 

215 straipsnis

	

246 straipsnis

216 straipsnis

	

247 straipsnis

217 straipsnio 1, 3 ir 4 dalys (panaikintos) (55)
<#ntr55-C_2016202LT.01036101-E0055>

	

 

217 straipsnio 2 dalis

	

248 straipsnis

218 straipsnio 1 dalis (panaikinta) (56)
<#ntr56-C_2016202LT.01036101-E0056>

	

 

218 straipsnio 2 dalis

	

249 straipsnis

219 straipsnis

	

250 straipsnis

4 skirsnis – Teisingumo Teismas

	

5 skirsnis – Europos Sąjungos Teisingumo Teismas

220 straipsnis (panaikintas) (57) <#ntr57-C_2016202LT.01036101-E0057>

	

 

221 straipsnio pirmoji pastraipa (panaikinta) (58)
<#ntr58-C_2016202LT.01036101-E0058>

	

 

221 straipsnio antroji ir trečioji pastraipos

	

251 straipsnis

222 straipsnis

	

252 straipsnis

223 straipsnis

	

253 straipsnis

224 straipsnis (59) <#ntr59-C_2016202LT.01036101-E0059>

	

254 straipsnis

 

	

255 straipsnis

225 straipsnis

	

256 straipsnis

225a straipsnis

	

257 straipsnis

226 straipsnis

	

258 straipsnis

227 straipsnis

	

259 straipsnis

228 straipsnis

	

260 straipsnis

229 straipsnis

	

261 straipsnis

229a straipsnis

	

262 straipsnis

230 straipsnis

	

263 straipsnis

231 straipsnis

	

264 straipsnis

232 straipsnis

	

265 straipsnis

233 straipsnis

	

266 straipsnis

234 straipsnis

	

267 straipsnis

235 straipsnis

	

268 straipsnis

 

	

269 straipsnis

236 straipsnis

	

270 straipsnis

237 straipsnis

	

271 straipsnis

238 straipsnis

	

272 straipsnis

239 straipsnis

	

273 straipsnis

240 straipsnis

	

274 straipsnis

 

	

275 straipsnis

 

	

276 straipsnis

241 straipsnis

	

277 straipsnis

242 straipsnis

	

278 straipsnis

243 straipsnis

	

279 straipsnis

244 straipsnis

	

280 straipsnis

245 straipsnis

	

281 straipsnis

 

	

6 skirsnis – Europos centrinis bankas

 

	

282 straipsnis

112 straipsnis (perkeltas)

	

283 straipsnis

113 straipsnis (perkeltas)

	

284 straipsnis

5 skirsnis – Audito Rūmai

	

7 skirsnis – Audito Rūmai

246 straipsnis

	

285 straipsnis

247 straipsnis

	

286 straipsnis

248 straipsnis

	

287 straipsnis

2 skyrius – Kelioms institucijoms bendros nuostatos

	

2 skyrius – Sąjungos teisės aktai, priėmimo procedūros ir kitos nuostatos

 

	

1 skirsnis – Sąjungos teisės aktai

249 straipsnis

	

288 straipsnis

 

	

289 straipsnis

 

	

290 straipsnis (60) <#ntr60-C_2016202LT.01036101-E0060>

 

	

291 straipsnis (60) <#ntr60-C_2016202LT.01036101-E0060>

 

	

292 straipsnis

 

	

2 skirsnis – Priėmimo procedūros ir kitos nuostatos

250 straipsnis

	

293 straipsnis

251 straipsnis

	

294 straipsnis

252 straipsnis (panaikintas)

	

 

 

	

295 straipsnis

253 straipsnis

	

296 straipsnis

254 straipsnis

	

297 straipsnis

 

	

298 straipsnis

255 straipsnis (perkeltas)

	

15 straipsnis

256 straipsnis

	

299 straipsnis

 

	

2 skirsnis– Sąjungos patariamieji organai

 

	

300 straipsnis

3 skirsnis – Ekonomikos ir socialinių reikalų komitetas

	

1 skirsnis – Ekonomikos ir socialinių reikalų komitetas

257 straipsnis (panaikintas) (61) <#ntr61-C_2016202LT.01036101-E0061>

	

 

258 straipsnio pirmoji, antroji ir ketvirtoji pastraipos

	

301 straipsnis

258 straipsnio trečioji pastraipa (panaikinta) (62)
<#ntr62-C_2016202LT.01036101-E0062>

	

 

259 straipsnis

	

302 straipsnis

260 straipsnis

	

303 straipsnis

261 straipsnis (panaikintas)

	

 

262 straipsnis

	

304 straipsnis

4 skirsnis Regionų komitetas

	

2 skirsnis Regionų komitetas

263 straipsnio pirmoji ir penktoji pastraipos (panaikintos) (63)
<#ntr63-C_2016202LT.01036101-E0063>

	

 

263 straipsnio antroji–ketvirtoji pastraipos

	

305 straipsnis

264 straipsnis

	

306 straipsnis

265 straipsnis

	

307 straipsnis

5 skirsnis – Europos investicijų bankas

	

4 skirsnis – Europos investicijų bankas

266 straipsnis

	

308 straipsnis

267 straipsnis

	

309 straipsnis

II antraštinė dalis – Finansinės nuostatos

	

II antraštinė dalis – Finansinės nuostatos

268 straipsnis

	

310 straipsnis

 

	

1 skyrius – Sąjungos nuosavi ištekliai

269 straipsnis

	

311 straipsnis

270 straipsnis (panaikintas) (64) <#ntr64-C_2016202LT.01036101-E0064>

	

 

 

	

2 skyrius – Daugiametė finansinė programa

 

	

312 straipsnis

 

	

3 skyrius – Sąjungos metinis biudžetas

272 straipsnio 1 dalis (perkelta)

	

313 straipsnis

271 straipsnis (perkeltas)

	

316 straipsnis

272 straipsnio 1 dalis (perkelta)

	

313 straipsnis

272 straipsnio 2–10 dalys

	

314 straipsnis

273 straipsnis

	

315 straipsnis

271 straipsnis (perkeltas)

	

316 straipsnis

 

	

4 skyrius – Biudžeto vykdymas ir įvykdymo patvirtinimas

274 straipsnis

	

317 straipsnis

275 straipsnis

	

318 straipsnis

276 straipsnis

	

319 straipsnis

 

	

5 skyrius – Bendros nuostatos

277 straipsnis

	

320 straipsnis

278 straipsnis

	

321 straipsnis

279 straipsnis

	

322 straipsnis

 

	

323 straipsnis

 

	

324 straipsnis

 

	

6 skyrius– Kova su sukčiavimu

280 straipsnis

	

325 straipsnis

 

	

III antraštinė dalis – Tvirtesnis bendradarbiavimas

11 ir 11a straipsniai (pakeisti)

	

326 straipsnis (65) <#ntr65-C_2016202LT.01036101-E0065>

11 ir 11a straipsniai (pakeisti)

	

327 straipsnis (65) <#ntr65-C_2016202LT.01036101-E0065>

11 ir 11a straipsniai (pakeisti)

	

328 straipsnis (65) <#ntr65-C_2016202LT.01036101-E0065>

11 ir 11a straipsniai (pakeisti)

	

329 straipsnis (65) <#ntr65-C_2016202LT.01036101-E0065>

11 ir 11a straipsniai (pakeisti)

	

330 straipsnis (65) <#ntr65-C_2016202LT.01036101-E0065>

11 ir 11a straipsniai (pakeisti)

	

331 straipsnis (65) <#ntr65-C_2016202LT.01036101-E0065>

11 ir 11a straipsniai (pakeisti)

	

332 straipsnis (65) <#ntr65-C_2016202LT.01036101-E0065>

11 ir 11a straipsniai (pakeisti)

	

333 straipsnis (65) <#ntr65-C_2016202LT.01036101-E0065>

11 ir 11a straipsniai (pakeisti)

	

334 straipsnis (65) <#ntr65-C_2016202LT.01036101-E0065>

ŠEŠTOJI DALIS – BENDROSIOS IR BAIGIAMOSIOS NUOSTATOS

	

SEPTINTOJI DALIS – BENDROSIOS IR BAIGIAMOSIOS NUOSTATOS

281 straipsnis (panaikintas) (66) <#ntr66-C_2016202LT.01036101-E0066>

	

 

282 straipsnis

	

335 straipsnis

283 straipsnis

	

336 straipsnis

284 straipsnis

	

337 straipsnis

285 straipsnis

	

338 straipsnis

286 straipsnis (pakeistas)

	

16 straipsnis

287 straipsnis

	

339 straipsnis

288 straipsnis

	

340 straipsnis

289 straipsnis

	

341 straipsnis

290 straipsnis

	

342 straipsnis

291 straipsnis

	

343 straipsnis

292 straipsnis

	

344 straipsnis

293 straipsnis (panaikintas)

	

 

294 straipsnis (perkeltas)

	

55 straipsnis

295 straipsnis

	

345 straipsnis

296 straipsnis

	

346 straipsnis

297 straipsnis

	

347 straipsnis

298 straipsnis

	

348 straipsnis

299 straipsnio 1 dalis (panaikinta) (67)
<#ntr67-C_2016202LT.01036101-E0067>

	

 

299 straipsnio 2 dalies antroji, trečioji ir ketvirtoji pastraipos

	

349 straipsnis

299 straipsnio 2 dalies pirmoji pastraipa ir 3–6 dalys (perkeltos)

	

355 straipsnis

300 straipsnis (pakeistas)

	

218 straipsnis

301 straipsnis (pakeistas)

	

215 straipsnis

302 straipsnis (pakeistas)

	

220 straipsnis

303 straipsnis (pakeistas)

	

220 straipsnis

304 straipsnis (pakeistas)

	

220 straipsnis

305 straipsnis (panaikintas)

	

 

306 straipsnis

	

350 straipsnis

307 straipsnis

	

351 straipsnis

308 straipsnis

	

352 straipsnis

 

	

353 straipsnis

309 straipsnis

	

354 straipsnis

310 straipsnis (perkeltas)

	

217 straipsnis

311 straipsnis (panaikintas) (68) <#ntr68-C_2016202LT.01036101-E0068>

	

 

299 straipsnio 2 dalies pirmoji pastraipa ir 3–6 dalys (perkeltos)

	

355 straipsnis

312 straipsnis

	

356 straipsnis

Baigiamosios nuostatos

	

 

313 straipsnis

	

357 straipsnis

 

	

358 straipsnis

314 straipsnis (panaikintas) (69) <#ntr69-C_2016202LT.01036101-E0069>

	

 

------------------------------------------------------------------------

(1) <#ntc1-C_2016202LT.01036101-E0001>  Šios lentelės sudarytos iš
Lisabonos sutarties 5 straipsnyje pateiktų lentelių, nepateikiant
vidurinio stulpelio, kuriame buvo pateikta tarpinė Lisabonos sutarties
numeracija.

(2) <#ntc2-C_2016202LT.01036101-E0002>  Iš esmės pakeistas Sutarties dėl
Europos Sąjungos veikimo (toliau – SESV) 7 straipsniu ir Europos
Sąjungos sutarties (toliau – ES sutartis) 13 straipsnio 1 dalimi bei 21
straipsnio 3 dalies antrąja pastraipa.

(3) <#ntc3-C_2016202LT.01036101-E0003>  Pakeičia Europos bendrijos
steigimo sutarties (toliau – EB sutartis) 5 straipsnį.

(4) <#ntc4-C_2016202LT.01036101-E0004>  Iš esmės pakeistas 15 straipsniu.

(5) <#ntc5-C_2016202LT.01036101-E0005>  Iš esmės pakeistas 13 straipsnio
2 dalimi.

(6) <#ntc6-C_2016202LT.01036101-E0006>  ES sutarties, kuri galiojo iki
Lisabonos sutarties įsigaliojimo, (toliau – dabartinė ES sutartis)
8 straipsnis iš dalies pakeitė EB sutartį. Tie pakeitimai yra pateikiami
pastarojoje Sutartyje ir 8 straipsnis panaikinamas. Jo numeracija
panaudota naujos nuostatos įrašymui.

(7) <#ntc7-C_2016202LT.01036101-E0007>  4 dalis iš esmės pakeičia EB
sutarties 191 straipsnio pirmąją pastraipą.

(8) <#ntc8-C_2016202LT.01036101-E0008>  Dabartinės ES Sutarties 9
straipsnis iš dalies pakeitė Europos anglies ir plieno bendrijos
steigimo sutartį. Pastaroji Sutartis nustojo galioti 2002 m. liepos
23 d. 9 straipsnis panaikinamas ir jo numeracija panaudota kitos
nuostatos įrašymui.

(9) <#ntc9-C_2016202LT.01036101-E0009>  

—

	

EB sutarties 189 straipsnis iš esmės pakeistas 1 ir 2 dalimis;

—

	

EB sutarties 190 straipsnio 1–3 dalys iš esmės pakeistos 1–3 dalimis;

—

	

EB sutarties 192 straipsnio pirmoji pastraipa iš esmės pakeista 1 dalimi;

—

	

EB sutarties 197 straipsnio pirmoji pastraipa iš esmės pakeista 4 dalimi;

(10) <#ntc10-C_2016202LT.01036101-E0010>  Iš esmės pakeičia 4 dalį.

(11) <#ntc11-C_2016202LT.01036101-E0011>  

—

	

EB sutarties 202 straipsnio pirma ir antra įtraukos iš esmės pakeistos 1
dalimi;

—

	

EB sutarties 203 straipsnis iš esmės pakeistas 2 ir 9 dalimis;

—

	

EB sutarties 205 straipsnio 2 ir 4 dalys iš esmės pakeistos 4 ir 5 dalimis;

(12) <#ntc12-C_2016202LT.01036101-E0012>  

—

	

EB sutarties 211 straipsnis iš esmės pakeistas 1 dalimi;

—

	

EB sutarties 214 straipsnis iš esmės pakeistas 3 ir 7 dalimis;

—

	

EB sutarties 217 straipsnio 1, 3 ir 4 dalys iš esmės pakeistos 6 dalimi;

(13) <#ntc13-C_2016202LT.01036101-E0013>  

—

	

- Iš esmės pakeitė EB sutarties 220 straipsnį;

—

	

- EB sutarties 221 straipsnio pirmoji pastraipa iš esmės pakeista 2
dalies pirmąja pastraipa.

(14) <#ntc14-C_2016202LT.01036101-E0014>  Dabartinės ES sutarties 10
straipsnis iš dalies pakeitė Atominės energijos bendrijos steigimo
sutartį. Šie pakeitimai pateikiami šioje pastarojoje Sutartyje ir 10
straipsnis panaikinamas. Jo numeracija panaudota kitos nuostatos įrašymui.

(15) <#ntc15-C_2016202LT.01036101-E0015>  Taip pat pakeičia EB sutarties
11 ir 11a straipsnius.

(16) <#ntc16-C_2016202LT.01036101-E0016>  Dabartinės ES sutarties
27a–27e straipsniai, susiję su tvirtesniu bendradarbiavimu, taip pat
pakeičiami SESV 326–334 straipsniais.

(17) <#ntc17-C_2016202LT.01036101-E0017>  Dabartinės ES sutarties VI
antraštinės dalies nuostatos, susijusios su policijos ir teisminiu
bendradarbiavimu baudžiamosiose bylose, pakeičiamos SESV trečiosios
dalies IV antraštinės (pernumeruota V antraštine dalimi) 1, 4 ir 5
skyrių nuostatomis.

(18) <#ntc18-C_2016202LT.01036101-E0018>  Pakeistas SESV 67 straipsniu.

(19) <#ntc19-C_2016202LT.01036101-E0019>  Pakeistas SESV 87 ir 88
straipsniais.

(20) <#ntc20-C_2016202LT.01036101-E0020>  Pakeistas SESV 82, 83 ir 85
straipsniais.

(21) <#ntc21-C_2016202LT.01036101-E0021>  Pakeistas SESV 89 straipsniu.

(22) <#ntc22-C_2016202LT.01036101-E0022>  Pakeistas SESV 72 straipsniu.

(23) <#ntc23-C_2016202LT.01036101-E0023>  Pakeistas SESV 71 straipsniu.

(24) <#ntc24-C_2016202LT.01036101-E0024>  Dabartinės ES sutarties 40–40b
straipsniai, susiję su tvirtesniu bendradarbiavimu, taip pat pakeičiami
SESV 326–334 straipsniais.

(25) <#ntc25-C_2016202LT.01036101-E0025>  Dabartinės ES sutarties VII
antraštinės dalies 43–45 straipsniai, susiję su tvirtesniu
bendradarbiavimu, taip pat pakeičiami SESV 326–334 straipsniais.

(26) <#ntc26-C_2016202LT.01036101-E0026>  Iš esmės pakeistas ES
sutarties 3 straipsniu.

(27) <#ntc27-C_2016202LT.01036101-E0027>  Iš esmės pakeistas SESV 3–6
straipsniais.

(28) <#ntc28-C_2016202LT.01036101-E0028>  Pakeistas ES sutarties 5
straipsniu.

(29) <#ntc29-C_2016202LT.01036101-E0029>  Įterpta nuostata iš Protokolo
dėl gyvūnų apsaugos ir gerovės.

(30) <#ntc30-C_2016202LT.01036101-E0030>  Iš esmės pakeistas ES
sutarties 13 straipsniu.

(31) <#ntc31-C_2016202LT.01036101-E0031>  Iš esmės pakeistas ES
sutarties 13 straipsniu ir SESV 282 straipsnio 1 dalimi.

(32) <#ntc32-C_2016202LT.01036101-E0032>  Iš esmės pakeistas ES
sutarties 4 straipsnio 3 dalimi.

(33) <#ntc33-C_2016202LT.01036101-E0033>  Taip pat pakeistas ES
sutarties 20 straipsniu.

(34) <#ntc34-C_2016202LT.01036101-E0034>  Taip pat pakeičia dabartinės
ES sutarties 29 straipsnį.

(35) <#ntc35-C_2016202LT.01036101-E0035>  Pakeičia dabartinės ES
sutarties 36 straipsnį.

(36) <#ntc36-C_2016202LT.01036101-E0036>  Taip pat pakeičia dabartinės
ES sutarties 33 straipsnį.

(37) <#ntc37-C_2016202LT.01036101-E0037>  EB sutarties 63 straipsnio 1
ir 2 punktai pakeičiami SESV 78 straipsnio 1 ir 2 dalimis ir
64 straipsnio 2 dalis pakeičiama SESV 78 straipsnio 3 dalimi.

(38) <#ntc38-C_2016202LT.01036101-E0038>  Pakeičia dabartinės ES
sutarties 31 straipsnį.

(39) <#ntc39-C_2016202LT.01036101-E0039>  Pakeičia dabartinės ES
sutarties 30 straipsnį.

(40) <#ntc40-C_2016202LT.01036101-E0040>  Pakeičia dabartinės ES
sutarties 32 straipsnį.

(41) <#ntc41-C_2016202LT.01036101-E0041>  

—

	

140 straipsnio 1 dalis pakeičiama 121 straipsnio 1 dalimi.

—

	

140 straipsnio 2 dalis pakeičiama 122 straipsnio 2 dalies antru sakiniu.

—

	

140 straipsnio 3 dalis pakeičiama 123 straipsnio 5 dalimi.

(42) <#ntc42-C_2016202LT.01036101-E0042>  

—

	

141 straipsnio 1 dalis pakeičiama 123 straipsnio 3 dalimi.

—

	

141 straipsnio 2 dalis pakeičiama 117 straipsnio 2 dalies pirmomis
penkiomis įtraukomis.

(43) <#ntc43-C_2016202LT.01036101-E0043>  Iš esmės pakeistas SESV 208
straipsnio 1 dalies antrosios pastraipos pirmu sakiniu.

(44) <#ntc44-C_2016202LT.01036101-E0044>  1 dalies antrosios pastraipos
antras sakinys iš esmės pakeitė EB sutarties 178 straipsnį.

(45) <#ntc45-C_2016202LT.01036101-E0045>  Iš esmės pakeistas ES
sutarties 14 straipsnio 1 ir 2 dalimis.

(46) <#ntc46-C_2016202LT.01036101-E0046>  Iš esmės pakeistas ES
sutarties 14 straipsnio 1–3 dalimis.

(47) <#ntc47-C_2016202LT.01036101-E0047>  Iš esmės pakeistas ES
sutarties 11 straipsnio 4 dalimi.

(48) <#ntc48-C_2016202LT.01036101-E0048>  Iš esmės pakeistas ES
sutarties 14 straipsnio 1 dalimi.

(49) <#ntc49-C_2016202LT.01036101-E0049>  Iš esmės pakeistas ES
sutarties 14 straipsnio 4 dalimi.

(50) <#ntc50-C_2016202LT.01036101-E0050>  Iš esmės pakeistas ES
sutarties 16 straipsnio 1 dalimi ir SESV 290 ir 291 straipsniais.

(51) <#ntc51-C_2016202LT.01036101-E0051>  Iš esmės pakeistas ES
sutarties 16 straipsnio 2 ir 9 dalimis.

(52) <#ntc52-C_2016202LT.01036101-E0052>  Iš esmės pakeistas ES
sutarties 16 straipsnio 4 ir 5 dalimis.

(53) <#ntc53-C_2016202LT.01036101-E0053>  Iš esmės pakeistas ES
sutarties 17 straipsnio 1 dalimi.

(54) <#ntc54-C_2016202LT.01036101-E0054>  Iš esmės pakeistas ES
sutarties 17 straipsnio 3 ir 7 dalimis.

(55) <#ntc55-C_2016202LT.01036101-E0055>  Iš esmės pakeistas ES
sutarties 17 straipsnio 6 dalimi.

(56) <#ntc56-C_2016202LT.01036101-E0056>  Iš esmės pakeistas SESV 295
straipsniu.

(57) <#ntc57-C_2016202LT.01036101-E0057>  Iš esmės pakeistas ES
sutarties 19 straipsniu.

(58) <#ntc58-C_2016202LT.01036101-E0058>  Iš esmės pakeistas ES
sutarties 19 straipsnio 2 dalies pirmąja pastraipa.

(59) <#ntc59-C_2016202LT.01036101-E0059>  Pirmosios pastraipos pirmas
sakinys iš esmės pakeistas ES sutarties 19 straipsnio 2 dalies
antroji pastraipa.

(60) <#ntc60-C_2016202LT.01036101-E0060>  Iš esmės pakeičia EB sutarties
202 straipsnio trečiąją įtrauką.

(61) <#ntc61-C_2016202LT.01036101-E0061>  Iš esmės pakeistas SESV 300
straipsnio 2 dalimi.

(62) <#ntc62-C_2016202LT.01036101-E0062>  Iš esmės pakeistas SESV 300
straipsnio 4 dalimi.

(63) <#ntc63-C_2016202LT.01036101-E0063>  Iš esmės pakeistas SESV 300
straipsnio 3 ir 4 dalimis.

(64) <#ntc64-C_2016202LT.01036101-E0064>  Iš esmės pakeistas SESV 310
straipsnio 4 dalimi.

(65) <#ntc65-C_2016202LT.01036101-E0065>  Taip pat pakeičia dabartinės
ES sutarties 27a–27e, 40–40b ir 43–45 straipsnius.

(66) <#ntc66-C_2016202LT.01036101-E0066>  Iš esmės pakeistas ES
sutarties 47 straipsniu.

(67) <#ntc67-C_2016202LT.01036101-E0067>  Iš esmės pakečia ES sutarties
52 straipsnį.

(68) <#ntc68-C_2016202LT.01036101-E0068>  Iš esmės pakečia ES sutarties
51 straipsnį.

(69) <#ntc69-C_2016202LT.01036101-E0069>  Iš esmės pakečia ES sutarties
55 straipsnį.

------------------------------------------------------------------------

7.6.2016   

	

LT

	

Europos Sąjungos oficialusis leidinys

	

C 202/389

------------------------------------------------------------------------

EUROPOS SĄJUNGOS PAGRINDINIŲ TEISIŲ CHARTIJA

(2016/C 202/02)

Turinys

PREAMBULĖ 	393

I ANTRAŠTINĖ DALIS

	ORUMAS 	394

II ANTRAŠTINĖ DALIS

	LAISVĖS 	395

III ANTRAŠTINĖ DALIS

	LYGYBĖ 	397

IV ANTRAŠTINĖ DALIS

	SOLIDARUMAS 	399

V ANTRAŠTINĖ DALIS

	PILIETINĖS TEISĖS 	401

VI ANTRAŠTINĖ DALIS

	TEISINGUMAS 	403

VII ANTRAŠTINĖ DALIS

	CHARTIJOS AIŠKINIMO IR TAIKYMO BENDROSIOS NUOSTATOS 	404

------------------------------------------------------------------------

EUROPOS SĄJUNGOS PAGRINDINIŲ TEISIŲ CHARTIJA

Europos Parlamentas, Taryba ir Komisija iškilmingai paskelbia toliau
pateikiamą Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos tekstą.

EUROPOS SĄJUNGOS PAGRINDINIŲ TEISIŲ CHARTIJA

Europos tautos, kurdamos dar glaudesnę tarpusavio sąjungą, yra
pasiryžusios bendrų vertybių pagrindu siekti taikios ateities.

Ištikima savo dvasiniam ir doroviniam paveldui Sąjunga remiasi
nedalomomis ir visuotinėmis vertybėmis: žmogaus orumu, laisve, lygybe ir
solidarumu; ji grindžiama demokratijos ir teisinės valstybės principais.
Įkurdama Sąjungos pilietybę ir plėtodama laisvės, saugumo ir teisingumo
erdvę, Sąjunga daugiausia dėmesio savo veikloje skiria žmogui.

Sąjunga prisideda prie šių bendrų vertybių išsaugojimo ir plėtotės kartu
gerbdama Europos tautų kultūrų ir tradicijų įvairovę bei valstybių narių
nacionalinį savitumą ir jų nacionalinių, regioninių ir vietos
institucijų sandarą; Sąjunga siekia skatinti darnų ir tvarų vystymąsi
bei užtikrinti laisvą asmenų, paslaugų, prekių ir kapitalo judėjimą bei
įsisteigimo laisvę.

Todėl, atsižvelgiant į visuomenėje vykstančius pokyčius, socialinę
pažangą ir mokslo bei technologijų laimėjimus, būtina stiprinti
pagrindinių teisių apsaugą, labiau jas išryškinti Chartijoje.

Šioje Chartijoje, deramai atsižvelgiant į Sąjungos kompetenciją ir
uždavinius bei į subsidiarumo principą, dar kartą įtvirtinamos
pagrindinės teisės, kylančios iš visoms valstybėms narėms bendrų
konstitucinių tradicijų ir tarptautinių įsipareigojimų, Europos žmogaus
teisių ir pagrindinių laisvių apsaugos konvencijos, Sąjungos ir Europos
Tarybos priimtų socialinių chartijų ir Europos Sąjungos Teisingumo
Teismo ir Europos žmogaus teisių teismo teisminės praktikos.
Atsižvelgiant į tai, Sąjungos ir valstybių narių teismai aiškins
Chartiją tinkamai atsižvelgdami į išaiškinimus, parengtus prižiūrint
Chartijos projektą rengusio Konvento prezidiumui ir atnaujinamus Europos
konvento prezidiumo atsakomybe.

Naudojimasis šiomis teisėmis suponuoja atsakomybę ir pareigas kitų
asmenų, žmonių bendruomenės ir ateities kartų atžvilgiu.

Todėl Sąjunga pripažįsta toliau išdėstytas teises, laisves ir principus.

I ANTRAŠTINĖ DALIS

ORUMAS

1 Straipsnis

Žmogaus orumas

Žmogaus orumas yra neliečiamas. Jį reikia gerbti ir saugoti.

2 Straipsnis

Žmogaus teisė į gyvybę

1.   Kiekvienas asmuo turi teisę į gyvybę.

2.   Niekam negali būti paskirta ar įvykdyta mirties bausmė.

3 Straipsnis

Teisė į asmens neliečiamybę

1.   Kiekvienas asmuo turi teisę į fizinę ir psichinę neliečiamybę.

2.   Medicinos ir biologijos srityse ypač turi būti gerbiamas:

a)

	

atitinkamo asmens, kuriam prieš tai buvo suteikta informacija, laisvas
sutikimas, duotas įstatymo nustatyta tvarka;

b)

	

draudimas taikyti eugenikos metodus, ypač tuos, kuriais siekiama atlikti
biologinę žmogaus atranką;

c)

	

draudimas naudoti žmogaus kūną ir kūno dalis kaip pasipelnymo šaltinį;

d)

	

žmogaus reprodukcinio klonavimo uždraudimas.

4 Straipsnis

Kankinimo ir nežmoniško ar žeminančio elgesio arba baudimo uždraudimas

Niekas negali būti kankinamas, patirti nežmonišką ar žeminantį elgesį
arba būti taip baudžiamas.

5 Straipsnis

Vergijos ir priverčiamojo darbo uždraudimas

1.   Niekas negali būti laikomas vergijoje ar nelaisvas.

2.   Niekas negali būti verčiamas dirbti priverčiamąjį ar privalomąjį darbą.

3.   Prekyba žmonėmis draudžiama.

II ANTRAŠTINĖ DALIS

LAISVĖS

6 Straipsnis

Teisė į laisvę ir saugumą

Kiekvienas asmuo turi teisę į laisvę ir saugumą.

7 Straipsnis

Teisė į privatų ir šeimos gyvenimą

Kiekvienas asmuo turi teisę į tai, kad būtų gerbiamas jo privatus ir
šeimos gyvenimas, būsto neliečiamybė ir komunikacijos slaptumas.

8 Straipsnis

Asmens duomenų apsauga

1.   Kiekvienas turi teisę į savo asmens duomenų apsaugą.

2.   Tokie duomenys turi būti tinkamai tvarkomi ir naudojami tik
konkretiems tikslams ir tik atitinkamam asmeniui sutikus ar kitais
įstatymo nustatytais teisėtais pagrindais. Kiekvienas turi teisę
susipažinti su surinktais jo asmens duomenimis bei į tai, kad jie būtų
ištaisomi.

3.   Nepriklausoma institucija kontroliuoja, kaip laikomasi šių taisyklių.

9 Straipsnis

Teisė tuoktis ir kurti šeimą

Teisė tuoktis ir kurti šeimą garantuojama pagal šios teisės įgyvendinimą
reguliuojančius nacionalinius įstatymus.

10 Straipsnis

Minties, sąžinės ir religijos laisvė

1.   Kiekvienas turi teisę į minties, sąžinės ir religijos laisvę. Ši
teisė apima laisvę keisti savo religiją ar tikėjimą, taip pat laisvę
išpažinti ir skelbti savo religiją ar tikėjimą tiek vienam, tiek kartu
su kitais, viešai ar privačiai, laikant pamaldas, mokant tikėjimo, jį
praktikuojant ar atliekant apeigas.

2.   Teisė atsisakyti veikti dėl vidinių įsitikinimų yra pripažįstama
pagal šios teisės įgyvendinimą reglamentuojančius nacionalinius įstatymus.

11 Straipsnis

Saviraiškos ir informacijos laisvė

1.   Kiekvienas turi teisę į saviraiškos laisvę. Ši teisė apima laisvę
turėti savo įsitikinimus, gauti bei skleisti informaciją ir idėjas
valdžios institucijoms nekliudant ir nepaisant valstybių sienų.

2.   Turi būti gerbiama žiniasklaidos laisvė ir pliuralizmas.

12 Straipsnis

Susirinkimų ir asociacijų laisvė

1.   Kiekvienas turi teisę laisvai rinktis į taikius susirinkimus, taip
pat laisvę jungtis kartu su kitais į visų lygių asociacijas, ypač
politinėje, profesinėje ir pilietinėje srityse, įskaitant teisę steigti
profesines sąjungas ir stoti į jas ginti savo interesų.

2.   Politinės partijos Sąjungos lygiu prisideda reiškiant Sąjungos
piliečių politinę valią.

13 Straipsnis

Menų ir mokslo laisvė

Menai ir moksliniai tyrimai neturi būti varžomi. Akademinė laisvė turi
būti gerbiama.

14 Straipsnis

Teisė į mokslą

1.   Kiekvienas turi teisę į mokslą; profesinis ir tęstinis mokymas turi
būti prieinamas visiems.

2.   Ši teisė apima galimybę nemokamai įgyti privalomąjį išsilavinimą.

3.   Laisvė steigti demokratiniais principais grindžiamas mokymo
įstaigas ir tėvų teisė užtikrinti savo vaikų švietimą ir mokymą pagal
savo religinius, filosofinius ir pedagoginius įsitikinimus turi būti
gerbiamos pagal jų įgyvendinimą reglamentuojančius nacionalinius įstatymus.

15 Straipsnis

Laisvė pasirinkti profesiją ir teisė dirbti

1.   Kiekvienas turi teisę į darbą ir užsiimti laisvai pasirinkta
profesija ar veikla.

2.   Kiekvienas Sąjungos pilietis turi laisvę ieškoti darbo, dirbti,
pasinaudoti įsisteigimo teise ir teikti paslaugas bet kurioje valstybėje
narėje.

3.   Trečiųjų šalių piliečiai, kuriems leista dirbti valstybių narių
teritorijose, turi teisę į tokias pačias darbo sąlygas kaip ir Sąjungos
piliečiai.

16 Straipsnis

Laisvė užsiimti verslu

Laisvė užsiimti verslu pripažįstama pagal Sąjungos teisę ir
nacionalinius teisės aktus bei praktiką.

17 Straipsnis

Teisė į nuosavybę

1.   Kiekvienas turi teisę valdyti teisėtai įgytą nuosavybę, ja
naudotis, disponuoti ir palikti paveldėtojams. Nuosavybė negali būti
atimta, išskyrus atvejus, kai tai yra būtina visuomenės poreikiams ir
tik įstatymo nustatytais atvejais bei sąlygomis laiku ir teisingai už ją
atlyginant. Nuosavybės naudojimą gali reglamentuoti įstatymai, kiek tai
būtina atsižvelgiant į bendruosius interesus.

2.   Intelektinė nuosavybė turi būti saugoma.

18 Straipsnis

Teisė į prieglobstį

Teisė į prieglobstį garantuojama pagal 1951 m. liepos 28 d. Ženevos
konvenciją ir 1967 m. sausio 31 d. Protokolą dėl pabėgėlių statuso bei
Europos Sąjungos sutartį ir Sutartį dėl Europos Sąjungos veikimo (toliau
– Sutartys).

19 Straipsnis

Apsauga perkėlimo, išsiuntimo ar išdavimo atveju

1.   Kolektyvinis asmenų išsiuntimas draudžiamas.

2.   Niekas negali būti perkeltas, išsiųstas ar išduotas į valstybę,
kurioje jam gresia mirties bausmė arba kurioje jis gali patirti
kankinimų ar kitokį nežmonišką ar žeminantį elgesį arba būti
taip baudžiamas.

III ANTRAŠTINĖ DALIS

LYGYBĖ

20 Straipsnis

Lygybė prieš įstatymą

Prieš įstatymą visi lygūs.

21 Straipsnis

Diskriminacijos uždraudimas

1.   Draudžiama bet kokia diskriminacija, ypač dėl asmens lyties, rasės,
odos spalvos, tautinės ar socialinės kilmės, genetinių bruožų, kalbos,
religijos ar tikėjimo, politinių ar kitokių pažiūrų, priklausymo
tautinei mažumai, turtinės padėties, gimimo, negalios, amžiaus,
seksualinės orientacijos.

2.   Sutarčių taikymo srityje ir nepažeidžiant konkrečių jų nuostatų
draudžiama bet kokia diskriminacija dėl asmens pilietybės.

22 Straipsnis

Kultūrų, religijų ir kalbų įvairovė

Sąjunga gerbia kultūrų, religijų ir kalbų įvairovę.

23 Straipsnis

Moterų ir vyrų lygybė

Visose srityse turi būti užtikrinta moterų ir vyrų lygybė, įskaitant
priėmimą į darbą, darbą ir atlyginimą.

Lygybės principas nekliudo laikytis ar imtis priemonių, numatančių
konkrečias lengvatas, padedančias nepakankamai atstovaujamai lyčiai.

24 Straipsnis

Vaiko teisės

1.   Vaikai turi teisę į jų gerovei užtikrinti būtiną apsaugą ir globą.
Jie gali laisvai reikšti savo nuomonę. Sprendžiant su vaikais susijusius
klausimus, į jų nuomonę atsižvelgiama pagal jų amžių ir brandą.

2.   Visuose valstybės ar privačių institucijų veiksmuose, susijusiuose
su vaikais, pirmiausia turi būti vadovaujamasi vaiko interesais.

3.   Kiekvienas vaikas turi teisę reguliariai palaikyti asmeninius
santykius ir tiesiogiai bendrauti su abiem savo tėvais, jei tai
neprieštarauja vaiko interesams.

25 Straipsnis

Pagyvenusių žmonių teisės

Sąjunga pripažįsta ir gerbia pagyvenusių žmonių teisę gyventi oriai ir
nepriklausomai bei dalyvauti visuomeniniame ir kultūriniame gyvenime.

26 Straipsnis

Neįgaliųjų asmenų integravimas

Sąjunga pripažįsta ir gerbia neįgaliųjų asmenų teisę naudotis
priemonėmis, užtikrinančiomis jų nepriklausomumą, socialinį bei
profesinį integravimą ir dalyvavimą bendruomenės gyvenime.

IV ANTRAŠTINĖ DALIS

SOLIDARUMAS

27 Straipsnis

Darbuotojų teisė į informaciją ir konsultacijas įmonėje

Darbuotojams ar jų atstovams turi būti atitinkamu lygiu garantuota
informacija ir konsultacijos reikiamu laiku Sąjungos ir nacionalinės
teisės aktų bei praktikos nustatytais atvejais ir sąlygomis.

28 Straipsnis

Teisė į kolektyvines derybas ir kolektyvinių veiksmų teisė

Darbuotojai ir darbdaviai arba atitinkamos jų organizacijos pagal
Sąjungos teisę ir nacionalinius teisės aktus bei praktiką turi teisę
derėtis ir atitinkamu lygiu sudaryti kolektyvinius susitarimus, o
interesų konflikto atveju imtis kolektyvinių veiksmų, įskaitant
streikus, savo interesams apginti.

29 Straipsnis

Teisė naudotis įdarbinimo tarnybų paslaugomis

Kiekvienas turi teisę naudotis nemokamomis įdarbinimo tarnybų paslaugomis.

30 Straipsnis

Apsauga nepagrįsto atleidimo iš darbo atveju

Kiekvienas darbuotojas turi teisę į apsaugą pagal Sąjungos teisę ir
nacionalinius teisės aktus bei praktiką nepagrįsto atleidimo iš darbo
atveju.

31 Straipsnis

Tinkamos ir teisingos darbo sąlygos

1.   Kiekvienas darbuotojas turi teisę į saugias, jo sveikatą ir orumą
atitinkančias darbo sąlygas.

2.   Kiekvienas darbuotojas turi teisę į tai, kad būtų apribotas
maksimalus darbo laikas, teisę į dienos ir savaitės poilsį, taip pat
kasmetines mokamas atostogas.

32 Straipsnis

Vaikų darbo uždraudimas ir jaunų žmonių apsauga darbe

Vaikų darbas draudžiamas. Nepažeidžiant jauniems žmonėms palankesnių
taisyklių, išskyrus ribotas išimtis, minimalus amžius priimant į darbą
negali būti mažesnis negu minimalus privalomojo mokymosi pabaigos amžius.

Priimtiems į darbą jauniems žmonėms turi būti sudarytos jų amžių
atitinkančios sąlygos, jie turi būti apsaugoti nuo ekonominio
išnaudojimo ir bet kokio darbo, galinčio pakenkti jų saugai, sveikatai
ar fiziniam, protiniam, doroviniam ar socialiniam vystymuisi ar trukdyti
jų mokymuisi.

33 Straipsnis

Šeima ir profesinė veikla

1.   Šeimai užtikrinama teisinė, ekonominė ir socialinė apsauga.

2.   Siekiant suderinti šeimos gyvenimą ir profesinę veiklą, kiekvienas
asmuo turi teisę būti apsaugotas nuo atleidimo iš darbo dėl priežasčių,
susijusių su motinyste, taip pat teisę į mokamas motinystės atostogas ir
į vaiko priežiūros atostogas gimus vaikui ar jį įvaikinus.

34 Straipsnis

Socialinė apsauga ir socialinė parama

1.   Sąjunga pripažįsta ir gerbia teisę gauti socialinio draudimo
pašalpas ir naudotis socialinėmis paslaugomis, suteikiančiomis apsaugą
pagal Sąjungos teisės ir nacionalinių teisės aktų nustatytas taisykles
ir praktiką motinystės atveju, susirgus, patyrus nelaimingą atsitikimą
darbe, esant išlaikytiniu ar sulaukus senatvės, taip pat netekus darbo.

2.   Kiekvienas Sąjungoje teisėtai gyvenantis ir teisėtai keičiantis
gyvenamąją vietą asmuo turi teisę gauti socialines pašalpas ir naudotis
socialinėmis lengvatomis pagal Sąjungos teisę ir nacionalinius teisės
aktus ir praktiką.

3.   Siekdama įveikti socialinę atskirtį ir skurdą, Sąjunga pripažįsta
ir gerbia teisę į socialinę paramą ir paramą aprūpinant būstu, kad pagal
Sąjungos teisės ir nacionalinių teisės aktų nustatytas taisykles bei
praktiką būtų užtikrintos tinkamos gyvenimo sąlygos visiems neturintiems
pakankamai lėšų.

35 Straipsnis

Sveikatos apsauga

Kiekvienas turi teisę į profilaktinę sveikatos priežiūrą ir teisę į
gydymą nacionalinių teisės aktų ir praktikos nustatyta tvarka.
Apibrėžiant ir vykdant visą Sąjungos politiką ir veiklą, užtikrinamas
aukštas žmonių sveikatos apsaugos lygis.

36 Straipsnis

Galimybė naudotis bendrus ekonominius interesus tenkinančiomis paslaugomis

Siekdama skatinti Sąjungos socialinę ir teritorinę sanglaudą, Sąjunga
pagal Sutartis pripažįsta ir gerbia teisę naudotis bendrus ekonominius
interesus tenkinančiomis paslaugomis, numatytomis nacionalinių teisės
aktų ir praktikos.

37 Straipsnis

Aplinkos apsauga

Aukštas aplinkosaugos lygis ir aplinkos kokybės gerinimas turi būti
integruotas į Sąjungos politiką ir užtikrintas pagal tvaraus vystymosi
principus.

38 Straipsnis

Vartotojų apsauga

Sąjungos politika užtikrina aukštą vartotojų apsaugos lygį.

V ANTRAŠTINĖ DALIS

PILIETINĖS TEISĖS

39 Straipsnis

Teisė balsuoti ir būti kandidatu Europos Parlamento rinkimuose

1.   Kiekvienas Sąjungos pilietis turi teisę balsuoti ir būti kandidatu
Europos Parlamento rinkimuose valstybėje narėje, kurioje jis gyvena,
tomis pačiomis sąlygomis kaip ir tos valstybės piliečiai.

2.   Europos Parlamento nariai renkami remiantis tiesiogine, visuotine
rinkimų teise laisvu ir slaptu balsavimu.

40 Straipsnis

Teisė balsuoti ir būti kandidatu vietos savivaldos rinkimuose

Kiekvienas Sąjungos pilietis turi teisę balsuoti ir būti kandidatu
vietos savivaldos rinkimuose valstybėje narėje, kurioje jis gyvena,
tomis pačiomis sąlygomis kaip ir tos valstybės piliečiai.

41 Straipsnis

Teisė į gerą administravimą

1.   Kiekvienas asmuo turi teisę į tai, kad Sąjungos institucijos,
įstaigos ir organai jo reikalus tvarkytų nešališkai, teisingai ir per
kiek įmanomai trumpesnį laiką.

2.   Ši teisė apima:

a)

	

kiekvieno asmens teisę būti išklausytam prieš taikant bet kokią
individualią jam nepalankią priemonę;

b)

	

kiekvieno asmens teisę susipažinti su savo byla, laikantis teisėto
konfidencialumo ir profesinio bei verslo slaptumo;

c)

	

administracijos pareigą pagrįsti savo sprendimus.

3.   Kiekvienas asmuo turi teisę į tai, kad Sąjunga pagal valstybėms
narėms bendrus teisės principus atlygintų jam žalą, kurią atlikdami savo
pareigas padarė Sąjungos institucijos ar jų tarnautojai.

4.   Kiekvienas asmuo gali kreiptis į Sąjungos institucijas viena iš
kalbų, kuria surašytos Sutartys, ir jam turi būti atsakyta ta pačia kalba.

42 Straipsnis

Teisė susipažinti su dokumentais

Kiekvienas Sąjungos pilietis ir kiekvienas fizinis asmuo, kuris gyvena
bet kurioje valstybėje narėje, ar juridinis asmuo, kurio registruota
buveinė yra valstybėje narėje, turi teisę susipažinti su Sąjungos
institucijų, įstaigų ir organų bet kurios formos dokumentais.

43 Straipsnis

Europos ombudsmenas

Kiekvienas Sąjungos pilietis ir kiekvienas fizinis asmuo, kuris gyvena
bet kurioje valstybėje narėje, ar juridinis asmuo, kurio registruota
buveinė yra valstybėje narėje, turi teisę kreiptis į Europos ombudsmeną
su skundu dėl netinkamų Sąjungos institucijų, įstaigų ar organų
administravimo veiksmų, išskyrus Europos Sąjungos Teisingumo Teismo
vykdomas teismo funkcijas.

44 Straipsnis

Peticijos teisė

Kiekvienas Sąjungos pilietis ir kiekvienas fizinis asmuo, kuris gyvena
bet kurioje valstybėje narėje, ar juridinis asmuo, kurio registruota
buveinė yra valstybėje narėje, turi teisę pateikti peticiją Europos
Parlamentui.

45 Straipsnis

Judėjimo ir apsigyvenimo laisvė

1.   Kiekvienas Sąjungos pilietis turį teisę laisvai judėti ir
apsigyventi valstybių narių teritorijoje.

2.   Pagal Sutartis judėjimo ir apsigyvenimo laisvė gali būti suteikta
trečiųjų šalių piliečiams, teisėtai gyvenantiems valstybės narės
teritorijoje.

46 Straipsnis

Diplomatinė ir konsulinė apsauga

Kiekvienas Sąjungos pilietis trečiosios šalies teritorijoje, kurioje
valstybė narė, kurios pilietis jis yra, neturi atstovybės, naudojasi bet
kurios kitos valstybės narės diplomatine ir konsuline apsauga tomis
pačiomis sąlygomis kaip ir tos valstybės narės piliečiai.

VI ANTRAŠTINĖ DALIS

TEISINGUMAS

47 Straipsnis

Teisė į veiksmingą teisinę gynybą ir teisingą bylos nagrinėjimą

Kiekvienas asmuo, kurio teisės ir laisvės, garantuojamos Sąjungos
teisės, yra pažeistos, turi teisę į veiksmingą jų gynybą teisme šiame
straipsnyje nustatytomis sąlygomis.

Kiekvienas asmuo turi teisę, kad jo bylą per kiek įmanoma trumpesnį
laiką viešai ir teisingai išnagrinėtų pagal įstatymą įsteigtas
nepriklausomas ir nešališkas teismas. Kiekvienas asmuo turi turėti
galimybę gauti teisinę pagalbą, būti ginamas ir atstovaujamas.

Asmenys, neturintys pakankamai lėšų, turi gauti nemokamą teisinę
pagalbą, jei tai reikalinga užtikrinti teisę į veiksmingą teisingumą.

48 Straipsnis

Nekaltumo prezumpcija ir teisė į gynybą

1.   Kiekvienas kaltinamas padaręs nusikaltimą asmuo laikomas nekaltu,
kol jo kaltė neįrodyta pagal įstatymą.

2.   Kiekvienam, kuris kaltinamas padaręs nusikaltimą, užtikrinama teisė
į gynybą.

49 Straipsnis

Teisėtumo ir nusikalstamos veikos bei bausmės proporcingumo principai

1.   Niekas negali būti nuteistas už veikimą ar neveikimą, kurie pagal
jų padarymo metu galiojusią nacionalinę ar tarptautinę teisę nebuvo
laikomi nusikalstamomis veikomis. Taip pat negali būti skiriama
griežtesnė bausmė negu ta, kuri buvo taikoma nusikalstamos veikos
padarymo metu. Jeigu po to, kai nusikalstama veika buvo padaryta,
įstatymo nustatyta lengvesnė bausmė, skiriama lengvesnė bausmė.

2.   Šis straipsnis nekliudo teisti ir nubausti kiekvieną asmenį už
veikimą ar neveikimą, kurie jų padarymo metu buvo laikomi
nusikalstamomis veikomis pagal visuotinai pripažintus bendruosius teisės
principus.

3.   Bausmės griežtumas turi atitikti padarytą nusikalstamą veiką.

50 Straipsnis

Teisė nebūti du kartus teisiamam ar baudžiamam už tą pačią nusikalstamą
veiką

Niekas negali būti antrą kartą teisiamas ar baudžiamas už nusikalstamą
veiką, dėl kurios Sąjungoje jis jau buvo galutinai išteisintas ar
pripažintas kaltu pagal įstatymą.

VII ANTRAŠTINĖ DALIS

CHARTIJOS AIŠKINIMO IR TAIKYMO BENDROSIOS NUOSTATOS

51 Straipsnis

Taikymo sritis

1.   Šios Chartijos nuostatos skirtos Sąjungos institucijoms, įstaigoms
ir organams, tinkamai atsižvelgiant į subsidiarumo principą, bei
valstybėms narėms tais atvejais, kai šios įgyvendina Sąjungos teisę.
Todėl jie turi gerbti teises, laikytis principų ir juos taikyti pagal
turimus atitinkamus įgaliojimus, nepažeisdami Sąjungos įgaliojimų,
suteiktų jai Sutartimis, ribų.

2.   Ši Chartija neišplečia Sąjungos teisės taikymo srities už Sąjungos
įgaliojimų ribų, nenustato Sąjungai naujų įgaliojimų ar užduočių ir
nepakeičia Sutartyse nustatytųjų.

52 Straipsnis

Teisių ir principų taikymo sritis ir aiškinimas

1.   Bet koks šios Chartijos pripažintų teisių ir laisvių įgyvendinimo
apribojimas turi būti numatytas įstatymo ir nekeisti šių teisių ir
laisvių esmės. Remiantis proporcingumo principu, apribojimai galimi tik
tuo atveju, kai jie būtini ir tikrai atitinka Sąjungos pripažintus
bendrus interesus arba reikalingi kitų teisėms ir laisvėms apsaugoti.

2.   Šios Chartijos pripažintos teisės, reglamentuojamos Sutartyse,
įgyvendinamos jose nustatytomis sąlygomis ir neperžengiant jose
nustatytų ribų.

3.   Šioje Chartijoje nurodytų teisių, atitinkančių Žmogaus teisių ir
pagrindinių laisvių apsaugos konvencijos garantuojamas teises, esmė ir
taikymo sritis yra tokia, kaip nustatyta toje Konvencijoje. Ši nuostata
nekliudo Sąjungos teisėje numatyti didesnę apsaugą.

4.   Šios Chartijos pripažįstamos pagrindinės teisės, atsiradusios iš
valstybėms narėms bendrų konstitucinių tradicijų, aiškinamos remiantis
tomis tradicijomis.

5.   Principus apibrėžiančios šios Chartijos nuostatos gali būti
įgyvendinamos Sąjungos institucijų, įstaigų ir organų priimtais įstatymo
galią turinčiais aktais ir vykdomaisiais aktais bei valstybių narių
teisės aktais, kuriuos jos pagal savo įgaliojimus priima įgyvendindamos
Sąjungos teisę. Teismo proceso metu jomis galima remtis tik aiškinant
tokius aktus ir priimant sprendimą dėl jų teisėtumo.

6.   Turi būti visiškai atsižvelgiama į šioje Chartijoje nurodytus
nacionalinius aktus ir praktiką.

7.   Sąjungos ir valstybių narių teismai skiria deramą dėmesį
išaiškinimams, kurie yra parengti siekiant nubrėžti šios Chartijos
aiškinimo gaires.

53 Straipsnis

Apsaugos lygis

Jokia šios Chartijos nuostata negali būti aiškinama kaip ribojanti ar
kitaip varžanti žmogaus teises ir pagrindines laisves, kurias
atitinkamoje taikymo srityje pripažįsta Sąjungos teisė ir tarptautinė
teisė bei tarptautiniai susitarimai, kurių šalys yra Sąjunga arba visos
valstybės narės, įskaitant Europos žmogaus teisių ir pagrindinių laisvių
apsaugos konvenciją, taip pat valstybių narių konstitucijos.

54 Straipsnis

Draudimas piktnaudžiauti teisėmis

Jokia šios Chartijos nuostata negali būti aiškinama kaip suteikianti
teisę pradėti veiklą ar atlikti veiksmą siekiant panaikinti bet kurią
šioje Chartijoje pripažįstamą teisę ar laisvę arba apriboti ją labiau,
negu numatyta šioje Chartijoje.

*

* *

Šis tekstas yra 2000 m. gruodžio 7 d. paskelbtos Chartijos tekstas su
adaptacijomis; jis pakeis minėtą Chartiją nuo Lisabonos sutarties
įsigaliojimo dienos.

------------------------------------------------------------------------

7.6.2016   

	

LT

	

Europos Sąjungos oficialusis leidinys

	

C 202/s2

------------------------------------------------------------------------

ĮVADINIS ŽODIS SKAITYTOJUI

Šioje publikacijoje pateikiamos Europos Sąjungos sutarties (ESS) ir
Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo (SESV), o taip pat jų protokolų
ir priedų suvestinės redakcijos su pakeitimais, padarytais 2007 m.
gruodžio 13 d. Lisabonoje pasirašyta Lisabonos sutartimi, kuri
įsigaliojo 2009 m. gruodžio 1 d. Joje taip pat pateikiamos prie
Tarpvyriausybinės konferencijos, kuri priėmė Lisabonos sutartį,
Baigiamojo akto pridėtos deklaracijos.

Be to, šioje publikacijoje pateikiamas pakeitimas, padarytas Protokolu,
iš dalies keičiančiu Protokolą dėl pereinamojo laikotarpio nuostatų,
pridėtą prie Europos Sąjungos sutarties, Sutarties dėl Europos Sąjungos
veikimo ir Europos atominės energijos bendrijos steigimo sutarties, taip
pat pakeitimas, padarytas 2012 m. rugpjūčio 11 d. Europos Parlamento ir
Tarybos reglamentu (ES, Euratomas) Nr. 741/2012, kuriuo iš dalies
keičiamas Protokolas dėl Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statuto ir
jo I priedas, taip pat pakeitimai, padaryti atitinkamais 2010 m. spalio
29 d. ir 2012 m. liepos 11 d. Europos Vadovų Tarybos sprendimais,
kuriais iš dalies keičiamas Sen Bartelemi salos ir Majoto statusas
Europos Sąjungos atžvilgiu. Be to, šioje redakcijoje pateikiamas SESV
136 straipsnio papildymas 3 dalimi, padarytas 2011 m. kovo 25 d. Europos
Vadovų Tarybos sprendimu 2011/199/ES, kuriuo iš dalies keičiamas
Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 136 straipsnis, kiek tai susiję
su stabilumo mechanizmu, taikytinu valstybėms narėms, kurių valiuta yra
euro, valstybėms narėms baigus ratifikavimo procedūras. Taip pat šioje
redakcijoje pateikiami Kroatijos Respublikos stojimo aktu padaryti
pakeitimai. Taip pat šioje redakcijoje pateikiami 2015 m. gruodžio 16 d.
Europos Parlamento ir Tarybos reglamentu (ES, Euratomas) 2015/2422,
kuriuo iš dalies keičiamas Protokolas Nr. 3 dėl Europos Sąjungos
Teisingumo Teismo statuto, padaryti pakeitimai.

Šioje publikacijoje taip pat pateikiami iki 2016 m. kovo mėn. paskelbti
klaidų ištaisymai.

Šioje publikacijoje taip pat pateikiama Europos Sąjungos pagrindinių
teisių chartija, kurią Europos Parlamentas, Taryba ir Komisija paskelbė
2007 m. gruodžio 12 d. Strasbūre (OL C 303, 2007 12 14, p. 1
<http://eur-lex.europa.eu/legal-content/LT/AUTO/?uri=OJ:C:2007:303:TOC&toc=OJ:C:2016:202:FULL>).
Šiame tekste pateikiama adaptuota 2000 m. gruodžio 7 d. paskelbta
Chartija, kuri pakeičiama nuo 2009 m. gruodžio 1 d., kurią įsigaliojo
Lisabonos sutartis. Pagal Europos Sąjungos sutarties 6 straipsnio 1
dalies pirmąją pastraipą 2007 m. paskelbta Chartija turi tokią pat
teisinę galią kaip ir Sutartys.

Ši publikacija yra parengta tik informaciniais tikslais ir neįpareigoja
Europos Sąjungos institucijų

------------------------------------------------------------------------
